ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1384/24                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 липня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Мельничука В.П.,
                                                          Шведа Е.Ю., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1    та Державної казначейської служби України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України, в якому просив: 
- визнати протиправним ненадання відповідачем повної відповіді на його лист від 11.12.2023;
- зобов`язати відповідача надати йому повну відповідь на його лист від 11.12.2023, а саме на питання: якою датою відповідач перевів облік виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на бюджетну програму КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», хто з посадових осіб вчинив вказану дію чи прийняв відповідне рішення, який розмір грошових коштів перебував на програмі КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» та куди вказані кошти використались, за період, з часу вчинення дії чи прийняття рішення відповідачем про взяття на облік виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 за бюджетною програмою КПКВК 3504040 до дня отримання вказаного листа;
- зобов`язати відповідача взяти на облік виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 за програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів»;
- стягнути з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 50000 грн.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що всупереч рішенню Черкаського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2023 року, яким визнано протиправним дії Державної казначейської служби України про взяття на облік виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20, за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», відповідач продовжує вказаний лист обліковувати за програмою КПКВК 3504040. Тобто, відповідач продовжує вчинювати протиправні дії, які порушують право позивача, і таке порушення є триваючим, оскільки не припинялось відповідачем та триває і на даний час.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року позовні вимоги - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо надання повної інформації на запит ОСОБА_1 від 11.12.2023 (вх. від 12.12.2023).
Зобов`язано Державну казначейську службу України надати ОСОБА_1 повну інформацію на запит від 11.12.2023 (вх. від 12.12.2023) з урахуванням висновків суду у цій справі.
Зобов`язано Державну казначейську службу України взяти на облік виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить змінити судове рішення, скасувавши абзац третій частини 1 резолютивної частини рішення (щодо зобов`язання Державну казначейську службу України надати ОСОБА_1 повну інформацію на запит від 11.12.2023 (вх. від 12.12.2023) з урахуванням висновків суду у цій справі) та рішення суду в частині відмови в стягненні завданої моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій частині яким: «Зобов`язати Державну казначейську службу України надати ОСОБА_1 повну відповідь на його лист від 11 грудня 2023 року, а саме на питання: Хто з посадових осіб вчинив таку дію чи прийняв відповідне рішення як переведення обліку виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на бюджетну програму КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою»? Який розмір грошових коштів, перебував на програмі КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» та куди вказані кошти використались, за період, з часу вчинення дії чи прийняття рішення Державною казначейською службою про взяття на облік виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20, за бюджетною програмою КПКВК 3504040 по день отримання даного листа» та стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. В іншій частині рішення залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду справи відповідач не довів належними та допустимими доказами перебування виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 0501150.
На думку апелянта, формулювання судом першої інстанції «зобов`язати Державну казначейську службу України надати ОСОБА_1 повну інформацію на запит від 11.12.2023 (вх. від 12.12.2023) з урахуванням висновків суду у цій справі» не буде зрозумілим для державного виконавця, не буде зрозумілим зміст листа від 11.12.2023 року, оскільки такий лист у нього буде відсутній, висновки суду у цій справі, із-за відсутності повного тексту рішення суду, а відтак виконавець буде позбавлений можливості перевірити, чи дійсно виконано рішення суду, і це приведе до невиконання або утруднення виконання рішення суду.
Крім того, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, що також вказує про необхідність задоволення позовних вимог у цій частині.
Також, не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати судове рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Зазначена апеляційна скарга обгрунтована тим, що виконавчий лист перебуває за бюджетною програмою 0501150, оскільки доказом знаходження виконавчого листа за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» є щомісячне повідомлення ДСА на вимоги Казначейства, як то вимагає Порядок №845.
У відзиві на вказану апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що оскільки обставина про неправомірне переведення відповідачем виконавчого листа з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на бюджетну програму КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» вже встановлена рішенням суду у справі №580/4233/20, яке набрало законної сили, а відтак вказана обставина не підлягає доказуванню, що вказує про безпідставність доводів апелянта.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у справі №580/4233/20 позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії Черкаського апеляційного суду щодо виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження її нарахування сумою 47230 грн. згідно частини 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року.
Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 465712 гривень 66 копійок (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 в частині визнання протиправними дій Черкаського апеляційного суду щодо виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застуванням обмеження її нарахування сумою 47230 грн. згідно частини 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року - скасовано, в задоволенні позовних вимог у цій частині - відмовлено. В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 - залишено без змін.
Як наслідок, 16.06.2021 Черкаським окружним адміністративним судом, на виконання рішення суду від 11.01.2021 видано виконавчий лист №580/4233/20 про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 465712 гривень 66 копійок (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.
08 липня 2021 року позивачем до Державної казначейської служби України, направлена заява про виконання вище зазначеного рішення суду та виконавчого документа, яка отримана відповідачем 12.07.2021 (вх. від 12.07.2021 №Б-11-3252).
У свою чергу, 23.07.2021 Державна казначейська служба України звернулась до Державної судової адміністрації України з листом №13-06-06/15246 про безспірне списання коштів.
Листом від 28.07.2021 №11-14731/21 Державна судова адміністрація України, повідомила, що рішення суду у справі №580/4233/20 підлягає виконанню за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».
10 вересня 2022 року Державна казначейська служба України звернулась до Державної судової адміністрації України з листом №12-06-06/12255 щодо недостатності залишку бюджетних призначень для виконання рішень суду за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», з вимогою вжити заходів для встановлення асигнувань або вчинення інших дій спрямованих на виконання всіх судових рішень за якими виступає ДСА України, а також зазначила про необхідність щомісячного повідомлення про вжиті заходи.
Листом від 07.10.2022 Державна судова адміністрація України повідомила відповідача, що за результатами аналізу ефективності використання бюджетних коштів та в разі виявлення резервів буде підготовлено проект розпоряджень до Кабінету Міністрів України щодо здійснення перерозподілу між зазначеними бюджетними програмами для виконання судових рішень, що набрали законної сили.
У подальшому, у зв`язку з недостатністю коштів за бюджетною програмою КПКВК 0501150 та неможливістю виконати виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 Державна казначейська служба України відповідно до пункту 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, взяла вказаний вище виконавчий лист на облік за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (Програма КПКВК 3504040).
При цьому, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 зокрема, визнано протиправними дії Державної казначейської служби України про взяття на облік виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20, за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».
Як наслідок, 11 грудня 2023 року позивач листом звернувся до Державної казначейської служби України (вх. від 12.12.2023), в якому просив повідомити:
1. Як на час надходження даного запиту обліковується виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 в Державній казначейській службі України?
2. Якою датою, Державна казначейська служба, перевела облік виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на бюджетну програму КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою»? Хто з посадових осіб вчинив таку дію чи прийняв відповідне рішення?
3. Який розмір грошових коштів, перебував на програмі КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» та куди вказані кошти використались, за період, з часу вчинення дії чи прийняття рішення Державною казначейською службою про взяття на облік виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20, за бюджетною програмою КПКВК 3504040 по день отримання даного листа?
Відповідач листом від 05.01.2024 вих. №5-11-11/440 повідомив позивачу наступне.
«Відповідно до пункту 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок 845), зокрема, у разі неможливості виконати судове рішення протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, таке рішення виконується за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі - Програма 3504040).
У зв`язку із неможливістю виконати виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду по справі №580/4233/20 протягом двох місяців з рахунків боржника - Державної судової адміністрації України, яка є головним розпорядником коштів за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» (далі - Програма 0501150), Казначейством зазначений виконавчий лист взято на облік за Програмою 3504040 відповідно до пункту 33 Порядку № 845.
Так, на обліку за Програмою 3504040 по другій черзі заборгованості  з 12.07.2021  перебуває виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду по справі №580/4233/20 про стягнення з Державної судової адміністрації України на Вашу користь недоотриманої суддівської винагороди у розмірі 465712,66 гривень.
На сьогодні у Казначействі за Програмою 3504040 обліковується невиконаних виконавчих документів на загальну суму 109,06 млн грн, які відносяться до першої черги погашення заборгованості та 350,68 млн грн, які відносяться до другої черги погашення заборгованості.
Зазначена сума по першій черзі, не є сталою, оскільки від органів державної виконавчої служби до органів Казначейства щокварталу надходять виконавчі документи по першій черзі заборгованості відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суд», виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на поточний рік за Програмою 3504040 передбачено 100,00 млн гривень.
Встановлений обсяг коштів не дозволяє Казначейству здійснити у поточному році погашення заборгованості за рахунок Програми 3504040 за всіма рішеннями судів, гарантованих державою.
Відповідно до законодавства Казначейство не наділене повноваженнями щодо зміни черговості виконання судових рішень чи збільшення обсягу бюджетних призначень.
Казначейство, переймаючись проблематикою, пов`язаною із значною тривалістю виконання рішень судів, постійно звертається до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності визначення у Законі про Державний бюджет України достатнього обсягу коштів за Програмою, що дозволило б виконувати судові рішення, гарантовані державою, у встановлені законом строки.
Міністерство фінансів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову і бюджетну політику; відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України, визначає основні організаційно-методичні засади бюджетного планування; складає розпис Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями та вносить зміни до нього.
Казначейство, станом на сьогодні, здійснює заходи щодо виконання рішень суду за Програмою 3504040 по першій черзі заборгованості. Отже, питання щодо виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду по справі №580/4233/20, який відноситься до другої черги погашення заборгованості, розглянеться Казначейством за рахунок Програми 3504040 після повного погашення заборгованості за виконавчими документами, які відносяться до першої черги та з урахуванням черговості надходження виконавчого листа по справі №580/4233/20.
Також повідомлено, що у разі встановлення Державній судовій адміністрації України відповідних бюджетних асигнувань за Програмою 0501150, Казначейство здійснить заходи, спрямовані на безспірне списання коштів за виконавчим листом по справі №580/4233/20 з рахунків боржника.
Тобто, виконавчі документи по справі №580/4233/20 обліковуються одночасно і за Програмою 0501150, що дозволить Казначейству за наявності бюджетних асигнувань, в порядку черговості здійснити списання коштів з однієї із програм (Програма 0501150, Програма 3504040)».
Не погоджуючись із наданням неповної інформації на запит та відсутністю обліку вищевказаного виконавчого документа за Програмою 0501150, позивач звернувся в суд з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки інформація про те, хто з посадових осіб вчинив дію чи прийняв рішення з переведення виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 з бюджетної програми КПКВК 0501150 на бюджетну програму КПКВК 3504040, а також щодо розміру та використання коштів за бюджетною програмою КПКВК 0501150 є відкритою та підлягає наданню на запит на інформацію, тому бездіяльність відповідача щодо ненадання вказаної інформації є порушенням права на отримання повної інформації на запит, реалізація якого визначена статті 34 Конституції України та Законом №2939-VI, відтак є підставою для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо надання у повному обсязі відповіді по суті запиту позивача від 11.12.2023.
Крім того, враховуючи, що відповідач не довів належними та допустимими доказами перебування виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 0501150, тому слід зобов`язати відповідача взяти на облік виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 за програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».
Однак, оскільки жодних доказів щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) яких він зазнав, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я тощо позивач не надав, тому позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до статті 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
У силу вимог пункту 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI  розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Частиною першою статті 20 Закону №2939-VI визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У відповідності до частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Колегія суддів звертає увагу на довідку Вищого адміністративного суду України від 01.06.2013 про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно якої ознаками публічної інформації є:
1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством;
2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;
3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;
4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків;
5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.
Разом з тим, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом (частина перша статті 20 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ).
Відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 20 Закону № 2657-ХІІ). 
Зокрема, відкритою є публічна інформація, крім випадків, встановлених законом, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом (частина перша статті 1 Закону № 2939-VI).
Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами (частини перша, третя статті 21 Закону № 2657-ХІІ).
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовий, зафіксований на певному матеріальному носієві продукт, отриманий або створений суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.
Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.
При цьому, законодавством визначено виключний перелік підстав, за наявності яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту та передбачено обов`язкові реквізити такої відмови.
Тобто, розпорядник може надати ту інформацію, яка була ним створена в процесі здійснення своїх владних управлінських функцій відповідно до законодавства, вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
Такої правової позиції притримується також Велика Палата Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25 червня 2019 року у справі №9901/925/18.
Як свідчать матеріали справи, листом від 11 грудня 2023 року позивач звернувся до Державної казначейської служби України (вх. від 12.12.2023), в якому просив повідомити:
1. Як на час надходження даного запиту обліковується виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 в Державній казначейській службі України?
2. Якою датою, Державна казначейська служба, перевела облік виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на бюджетну програму КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою»? Хто з посадових осіб вчинив таку дію чи прийняв відповідне рішення?
3. Який розмір грошових коштів, перебував на програмі КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» та куди вказані кошти використались, за період, з часу вчинення дії чи прийняття рішення Державною казначейською службою про взяття на облік виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20, за бюджетною програмою КПКВК 3504040 по день отримання даного листа?
З наданої відповіді від 05.01.2024 вих.№5-11-11/440 вбачається, що позивачу роз`яснено лише підстави (п.33 Порядку №845) та час (12.07.2021), з якого виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 перебуває на обліку за бюджетною програмою КПКВК 3504040.
Разом з тим, вказаний лист відповідача від 05.01.2024 вих.№5-11-11/440 не містить інформації на питання щодо того, хто з посадових осіб вчинив дію чи прийняв рішення з переведення виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 з бюджетної програми КПКВК 0501150 на бюджетну програму КПКВК 3504040.
Крім того, як вірно відзначено судом першої інстанції, позивачу не надано відповіді на питання №3 запиту, а саме: «Який розмір грошових коштів, перебував на програмі КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» та куди вказані кошти використались, за період, з часу вчинення дії чи прийняття рішення Державною казначейською службою про взяття на облік виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20, за бюджетною програмою КПКВК 3504040 по день отримання даного листа?».
У той же час, згідно частини п`ятої статті 6 Закону №2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю»), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України «Про основи національного спротиву»).
Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.
Згідно пункту 1 статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. А згідно з пунктом 2 цієї статті здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
Тобто, стаття 10 Конвенції має на меті гарантувати вільний обіг ідей та відомостей у суспільстві. Вона гарантує не лише право на передання інформації, але також право громадськості отримувати її. Більше того, визнане на національному рівні право на отримання інформації може бути підставою для реалізації права, гарантованого статтею 10 (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 17 лютого 2015 року у справі «Гусева проти Болгарії» (Guseva v. Bulgaria), заява № 6987/07, пункти 36, 40; від 03 квітня 2012 року у справі «Гіллберг проти Швеції» (Gillberg v. Sweden), заява № 41723/06, пункт 93).
Реалізації вказаних прав не повинні перешкоджати органи держави, крім випадків втручання, передбачених пунктом 2 вказаної статті. Відмова державного органу в наданні інформації на запит є формою втручання в право на свободу одержувати інформацію. Тому таке втручання має розглядатися на предмет дотримання пункту 2 статті 10 Конвенції.
Враховуючи викладене, інформація про те, хто з посадових осіб вчинив дію чи прийняв рішення з переведення виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 з бюджетної програми КПКВК 0501150 на бюджетну програму КПКВК 3504040, а також щодо розміру та використання коштів за бюджетною програмою КПКВК 0501150 є відкритою та підлягає наданню на запит на інформацію.
Відтак, така бездіяльність відповідача щодо ненадання вказаної інформації є порушенням права на отримання повної інформації на запит, реалізація якого визначена статтею 34 Конституції України та Законом №2939-VI, а тому є підставою для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо надання у повному обсязі відповіді по суті запиту позивача від 11.12.2023 та з метою належного захисту порушених прав слід зобов`язати Державну казначейську службу України надати ОСОБА_1 повну інформацію на запит від 11.12.2023 (вх. від 12.12.2023) з урахуванням висновків суду у цій справі.
Посилання скаржника на те, що для державного виконавця, не буде зрозумілим зміст запиту від 11.12.2023, оскільки такий лист у нього буде відсутній, а відтак виконавець буде позбавлений можливості перевірити, чи дійсно виконано рішення суду, і це приведе до невиконання або утруднення виконання рішення суду колегія суддів не приймає до уваги, оскільки резолютивна частина рішення є чіткою за змістом, оскільки не містить жодних положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо її розуміння.
Так, пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
При цьому, повноваження адміністративного суду визначені у статті 245 КАС України.
Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У силу вимог частини четвертої цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Крім того, у постанові від 05 травня 2018 року у справі №826/9727/16 Верховний Суд зазначив, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:
1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;
2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;
3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;
4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У контексті обставин цієї справи, передумовою прийняття відповідачем рішення є не лише отримання заяви позивача, але й її розгляд.
Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У даному випадку, зобов`язання відповідача надати позивачу повну інформацію на запит від 11.12.2023 (вх. від 12.12.2023) з урахуванням висновків суду у цій справі є належним і ефективним способом повного захисту порушених прав позивача.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача взяти на облік виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 за програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», слід зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 обліковується за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».
Втім, відповідач стверджує, що виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду по справі №580/4233/20 про стягнення недоотриманої суддівської винагороди у розмірі 465712,66 грн. на користь ОСОБА_1 обліковується, як за Програмою КПКВК 0501150, так і за Програмою КПКВК 3504040.
На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано інформаційну довідку від 07.03.2024 №5-10-10/4951 «Щодо стану виконання судового рішення у справі №580/4233/20 на підставі виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 у справі №580/4233/20 про стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 465712,66 грн. за бюджетною програмою за КПВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» станом на 07.03.2024».
Водночас, жодного належного та допустимого доказу (довідки, розпорядчого документа, реєстру тощо), що би підтверджував перебування виконавчого документа станом на час розгляду справи на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 0501150 - відповідач суду не надав.
Посилання скаржника-відповідача на те, що виконавчий лист перебуває за бюджетною програмою 0501150, оскільки доказом знаходження виконавчого листа у справі №580/4233/20 за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» є щомісячне повідомлення ДСА на вимоги Казначейства, як то вимагає Порядок №845 колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин саме щодо виконавчого листа у справі №580/4233/20 надано не було.
При цьому, у силу вимог частин першої та другої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, відповідно до частини другої статті 74 КАС України не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми згідно зі статтею 76 КАС України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на відсутність належних та допустимих доказів перебування виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 0501150, колегія суддів погодужється з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача взяти на облік виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду №580/4233/20 за програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».
Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід звернути увагу на наступне.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4  визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пунктах 2, 4 вказаної постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей  440  і  450 ЦК  шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.
Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що подає відповідний позов.
Крім того, за правилами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Відповідно до частини другої ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини першої ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З огляду на вказане вбачається, що суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Однак, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю безпосередньо відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача, передбачених частиною другою статті 23 ЦК України. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 804/6922/16.
Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.
Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          В.П. Мельничук

                                                                                            Е.Ю. Швед