Справа № 161/20114/23 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/533/24  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 серпня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
з участю:
секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Перша Луцька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2024 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2023 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, на 1/2 частку трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина квартири належала сину померлої ОСОБА_5 . На час смерті ОСОБА_4 , яка не залишила заповіту, спадкоємцями за законом були ОСОБА_5 (син спадкодавиці) та ОСОБА_3 (її дочка). Зазначає, що у спадковому майні їм належало би по частці у рівних частках кожному. 
Позивач указував, що ОСОБА_5 звернувся із заявою до Першої Луцької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини у шестимісячний термін з дня смерті матері - ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу за № 124/05, та пізніше – із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом.
Також зазначав, що 08 серпня 2005 року (в понад шестимісячний строк з дня смерті спадкодавиці) до Першої Луцької державної нотаріальної контори надійшла проста письмова заява від імені дочки померлої ОСОБА_3 , датована 08 червня 2005 року, про прийняття спадщини, без нотаріального посвідчення справжності її підпису. Однак, 08 серпня 2005 року на адресу відповідачки ОСОБА_3 . нотаріусом направлено повідомлення про недоліки оформлення заяви в частині нотаріального посвідчення справжності підпису та з пропозицією усунути цей недолік або з`явитись в нотаріальну контору особисто. 
Однак, ОСОБА_3 належно оформленої заяви про прийняття спадщини не надіслала і особисто до нотаріальної контори не з`явилась.
16 грудня 2010 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину спадкового майна. 
Позивачем вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, залишивши заповіт на все майно на нього, а тому він після смерті ОСОБА_5 успадкував належне останньому майно, на яке в покійного було оформлено право власності.
ОСОБА_2 стверджував, що 21 лютого 2017 року належні йому 3/4 частки зазначеної квартири ним було відчужено. У свою чергу, 1/4 частка спірного майна досі залишається у статусі спадкового майна, не прийнятого ніким у спадщину. Зазначав, що намагався подати заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , проте третьою особою йому було відмовлено у прийнятті такої заяви. Крім того, відповідач взагалі не зацікавлена у прийнятті та оформленні спадщини, оскільки до цього часу не подала належно оформлену заяву та не зверталась до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, жодним чином не цікавиться долею спірного спадкового майна.
Враховуючи наведене, покликаючись на нікчемність поданої відповідачкою ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини, яка не оформлена належним чином та подана у строк, що перевищує шість місяців з дня смерті спадкодавця, просив суд визнати за ним право власності на 1/4 частку трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 54, 7 кв.м.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із даним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Як на підставу апеляційного оскарження судового рішення позивач покликався на те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи щодо неналежного подання заяви ОСОБА_3 , датованої 08 червня 2005 року, адресованої Першій Луцькій державній нотаріальній конторі, так як дана заява була зареєстрована нотаріусом 08 серпня 2005 року та оформлена неналежним чином, оскільки справжність підпису відповідачки на даній заяві не було засвідчено нотаріально, як це передбачено законом. Таким чином, відповідачка не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , а тому ця частина спадщини також належала ОСОБА_5 , який прийняв належним чином усе спадкове майно та який склав заповіт на його користь, отже він є власником у порядку спадкування за заповітом оспорюваної частки спірної квартири, яку відмовляється оформляти за ним нотаріус. 
Позивач вважає, що безпідставними є також висновки суду про те, що хоча відповідачка на дату розгляду справи не звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, але це не позбавляє її можливості в майбутньому звернутись із такою заявою. Такі висновки зроблені без урахування тієї обставини, що заява відповідачки про прийняття спадщини є нікчемним правочином, який не створює юридичних наслідків.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В судове засідання відповідач не з`явилася, судом повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем реєстрації, а також за допомогою розміщення оголошення на вебсайті судової влади апеляційного суду, а тому вважається такою, що повідомлена належно, відповідно до вимог п.4 ч.8, ч.11 ст. 128 ЦПК України. У зв`язку з цим колегія суддів ухвалила розгляд справи проводити за відсутності відповідачки ОСОБА_3 , що відповідає нормам ч.2 ст.372 ЦПК України.
Третя особа Перша Луцька державна нотаріальна контора подала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка прийняла спадщину, то згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину у відповідачки не позбавляє її, як спадкоємця, права на спадщину, а тому відсутні будь-які правові підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частку трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 54,7 кв.м. 
З такими висновками суду колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.
За частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення суду не відповідає у повному обсязі.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Як установлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . 
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Син померлої спадкодавиці ОСОБА_5 , який був власником частини цієї ж квартири, 25 лютого 2005 року, тобто вчасно, у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, звернувся до Першої Луцької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, він проживав разом із матір`ю за однією адресою до дня її та своєї смерті.
Першою Луцькою нотаріальною конторою 25 лютого 2005 року за заявою ОСОБА_5 до майна померлої ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 124/05, копію якої надано суду та долучено до матеріалів справи, а також оглянуто її оригінал в суді апеляційної інстанції за клопотанням позивача.
Із матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 видно, що до справи долучено написану від руки від імені ОСОБА_3 заяву, яка датована 08 червня 2005 р., про прийняття спадщини. На цій заяві наявний штамп вхідної реєстрації за № 2-15/1327 від 08 серпня 2005 року, що свідчить про те, що дана заява надійшла до нотконтори в серпні 2005 року, тобто після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, який тривав до 18 червня 2005 року. 
Також у спадковій справі є лист державного нотаріуса Горбатюк Т. П., адресований ОСОБА_3 , із штампом вихідної кореспонденції за № 2-15/3416 від 08 серпня 2005 року, в якому нотаріус повідомляє, що 08 серпня 2005 року отримано заяву ОСОБА_3 про прийняття спадщини, яку приєднано до спадкової справи № 124/05, однак також вказано, що заява оформлена неналежним чином, оскільки справжність підпису на ній має бути засвідчена нотаріально.
Разом із тим, суду надано копію листа нотаріуса до ОСОБА_3 , долученого до матеріалів спадкової справи, без зазначення її адреси, із вихідним номером 2-15/2815 від 10 червня 2005 року, який виконаний вручну, а не із відповідним штампом, з якого слідує, що нотаріальна контора повідомляє ОСОБА_3 про те, що 10 червня 2005 року отримано її заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 та приєднано до спадкової справи № 124/05. Однак, указано, що заява оформлена неналежним чином, оскільки справжність підпису на ній має бути засвідчена нотаріально. 
Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 16 грудня 2010 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Горбатюк Т. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-2113, вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які успадкували вищевказане майно у рівних частках. Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири видано ОСОБА_5 ; свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/4 частку ще не видано.
25 лютого 2011 року ОСОБА_5 склав заповіт, за яким усе належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. 
Отже, позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, успадкував усе належне померлому ОСОБА_5 майно, зокрема оформив своє право на спадщину 3/4 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , в тому числі й успадковану та оформлену нотаріально померлим частку квартири, що підтверджено матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 № 46/2015 приватним нотаріусом Красневичем О. А.
Також матеріалами справи встановлено, що 20 листопада 2015 року повторно від імені ОСОБА_3 подано просту письмову заяву, датовану 13 листопада 2015 року, про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Красневича О. А., яка направлена до Першої державної нотаріальної контори та яка зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів за №1125/02-14 і приєднана до матеріалів спадкової справи №124/2005 (а.с.54 зворот, 55).
Нотаріальною конторою 23 листопада 2015 року було надіслано ОСОБА_3 лист за № 2359/02-14, з якого видно, що їй було запропоновано звернутися до нотконтори для написання заяви про прийняття спадщини, справжність підпису на якій має бути засвідчена нотаріусом.
Проте, ОСОБА_3 жодного разу упродовж понад дев`ятнадцяти років від дня смерті своєї матері не подала нотаріусу ні належно оформлену заяву про прийняття спадщини, ні судового рішення про надання додаткового строку для прийняття спадщини, а тому частина квартири також, на думку колегії суддів, успадкована ОСОБА_5 і належала йому на день його смерті, але залишилась до даного часу не оформленою і на неї не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а щодо позивача ОСОБА_2 – за заповітом.
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 , який успадкував за заповітом частину спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , у 2017 році відчужив за договором дарування частини спірної квартири в користь ОСОБА_6 . 
Як слідує зі змісту судових рішень у справі № 161/16811/17 за позовом покупця частини квартири ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про припинення права  на частку у спільному майні та визнання права власності, судами  встановлено, що від імені ОСОБА_3   08 серпня 2005 року надіслано  до Першої Луцької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оформлену неналежним чином, без посвідчення справжності її підпису нотаріусом, удруге аналогічну заяву надіслано у листопаді 2015 року. Проте, ОСОБА_3 особисто не звернулася до Першої Луцької нотаріальної контори, свідоцтво про право на спадщину на частку спірної квартири не отримала і право власності на вказану нерухомість у встановленому законом порядку не зареєструвала.
І хоча суди в задоволенні цього позову відмовили, виходячи з того, що ОСОБА_3 не набула у встановленому законом порядку право власності на вказану нерухомість, однак у своїх рішеннях, аналізуючи правовідносини в межах заявлених позовних вимог, констатували факт неналежного подання відповідачкою заяви про прийняття спадщини до нотаріуса – у строки понад шість місяців з дня смерті – 08 серпня 2005 року та без нотаріального посвідчення справжності її підпису .
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частина друга статті 1223 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно із ч.2 ст.1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Відповідно до п.207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вiд 03.03.2004 р. № 20/5 (далі — Інструкція) (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини), письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.
Отже, Інструкція № 20/5 у питанні необхідності нотаріального засвідчення справжності підписів на таких заявах не суперечить закону, зокрема ч.2 ст.1269 ЦК України.
У свою чергу, згідно з п. 4 розділу 1 ч. ІІ Методичних рекомендацій відзначено, що якщо спадкоємець особисто з`явився до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, то справжність підпису такої особи на заяві засвідченню не підлягає. Нотаріус, відповідно до вимог статей 43, 44 та 45 Закону України «Про нотаріат» встановлює особу спадкоємця, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. При цьому нотаріус не повинен обмежуватися зазначенням даних паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, а на заяві зазначається, що нотаріусом встановлено особу та перевірено справжність підпису заявника. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса (проставлення печатки не вимагається).
Також відповідно до п.231 Інструкції заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. Усі наступні заяви (додаткові, від інших спадкоємців, кредиторів) також реєструються у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. На всіх заявах зазначаються дата і час їх надходження та номер спадкової справи. 
Прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину (п.208 Інструкціїї).
У частині першій статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори належно оформлену заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину (ч.1 ст.1272 ЦК).
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Не вимагається звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, якщо усі спадкоємці, які прийняли спадщину, подадуть письмову заяву про згоду на прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини.
Такі заяви спадкоємців мають бути подані нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину.
Якщо виникнення в особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття такою особою спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший трьох місяців, він продовжується до трьох місяців (ч.2 ст.1270 ЦК).
Оглядаючи в суді апеляційної інстанції оригінал спадкової справи № 124/05, колегія суддів дійшла висновку, що в матеріалах справи відсутній поштовий конверт, яким би було підтверджено факт надсилання ОСОБА_3 заяви поштовим зв`язком у встановлений строк, а тому письмову заяву від імені відповідачки, датовану 08 червня 2005 року та зареєстровану в нотаріальній конторі 08 серпня 2005 року, суд бере до уваги як отриману нотаріусом у неналежній формі та з порушенням відповідного шестимісячного строку. Одночасно суд не бере до уваги інформацію, вказану в листі нотаріуса від 10 червня 2005 року, про надходження цієї ж заяви особисто від ОСОБА_3 10 червня 2005 року, оскільки таке не підтверджено належними доказами та суперечить іншим доказам.
Таким чином, як видно із матеріалів справи, відповідачкою ОСОБА_3 не подано у визначений законом строк належно оформленої заяви про прийняття спадщини, вона не зверталась до суду з позовом про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини, а також інший спадкоємець ОСОБА_5 не надавав нотаріальної згоди на прийняття нею спадщини у строки, що перевищують шість місяців. 
Разом з тим, заява про прийняття спадщини, як і заява про відмову від прийняття спадщини, за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Зокрема, тому, що вона спрямована на набуття особою права власності на спадкове майно. 
Нотаріальне засвідчення підпису на таких заявах надає їм характеру завершеного правочину, що, безспірно, породжує відповідні юридичні наслідки, оскільки згідно з ч. 5 ст. 52 Закону України «Про нотаріат» вiд 02.09.1993 р. № 3425-XII запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. 
Такі ж правові висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 201/16327/16- ц. У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18 вказано, що правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. 
Отже, з огляду на норми ч.4 ст.82 ЦПК України, встановлені судовим рішенням наведені вище обставини щодо прийняття спадщини, колегія суддів погоджується з доводами позивача про нікчемність одностороннього правочину – заяви про прийняття спадщини ОСОБА_3 , яка не була подана нею особисто та у встановлений строк, а тому вважає, що відповідачкою спадщина не прийнята у встановленому законом порядку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Позивач ОСОБА_2 стверджує, що недобросовісна поведінка відповідачки ОСОБА_3 по відношенню до спадкоємців, зокрема до нього, позбавила його права прийняти спадщину як цілу спадкову масу, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєструвати за собою право власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частину спірної квартири, чим порушено його права, як спадкоємця щодо отримання спадщини. Також він зазначав, що не міг захистити своє право належним чином, оскільки не мав доступу до усіх матеріалів спадкової справи, нотаріусом йому було відмовлено у видачі копії документів зі спадкової справи та інформації про обставини прийняття спадщини відповідачкою.
Вказане підтверджується, зокрема листами від 10.03.2023 р. № 410/02-14, від 05.08.2024 № 1389/02-14 та від 08.08.2024 № 157/01-16 державного нотаріуса на заяви ОСОБА_2 , а також постановою нотаріуса від 15.08.2024 № 43/02-31.
Отже, такі доводи апелянта знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. 
Згідно зі статтею 1298 ЦК України та частиною одинадцятою статті 67 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, що прийняли спадщину, строком не обмежена.
Частиною 3 ст. 1296 ЦК України зазначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Отже, позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення його спадкових прав у даному спорі у зв`язку з неприйняттям спадщини іншим спадкоємцем та відмовою нотаріуса оформити за ним право на цю неприйняту частину спадщини . 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
Подібні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2022 року у справі № 199/315/21.
У постанові ж від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 КЦС ВС зауважив, що факт відкриття спадкової справи нотаріусом за заявою, поданою з порушенням строку, не може свідчити про прийняття особою спадщини, оскільки повноваження щодо поновлення строку для прийняття спадщини надані виключно суду.
Разом з тим, у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18 Верховний Суд зробив висновок щодо загального розуміння конструкції недійсності правочину, зазначивши, що нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.
Отже, відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене та норми ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про підставність апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції і задоволення позову. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2024 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 право власності на (одну четверту) частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 54,7 кв.м.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий – суддя 

Судді