УХВАЛА

31 липня 2024 року
м. Київ

справа №260/3342/23
адміністративне провадження №К/990/26956/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів - Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Опаленика Михайла Юрійовича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №260/3342/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
У С Т А Н О В И В:
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - ДСР НПУ), у якому просив:
- визнати протиправними та скасувати з моменту прийняття пункт 1 наказу начальника ДСР НПУ «Про застосування дисциплінарних стягнень стосовно окремих працівників УСР в Закарпатській області» від 27 квітня 2023 року №153, наказ начальника ДСР НПУ «По особовому складу» від 01 травня 2023 року №250 о/с, відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якого заступника начальника 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області ДСР НПУ звільнено зі служби в поліції з 02 травня 2023 року;
- поновити його на посаді з 02 травня 2023 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу без утримання податків та інших обов`язкових платежів, починаючи з 02 травня 2023 року по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі, допустити негайне виконання рішення суду в частині його поновлення на вказаній посаді, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ДСР НПУ на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 27 квітня 2023 року № 153 «Про застосування дисциплінарних стягнень стосовно окремих працівників УСР в Закарпатській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 01 травня 2023 року № 250 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області з 03 травня 2023 року. Стягнути на користь ОСОБА_1 із Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 травня 2023 року по 17 жовтня 2023 року в розмірі 287443,74 грн (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста сорок три гривні сімдесят чотири копійки). Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 50775,96 грн (п`ятдесят тисяч сімсот сімдесят п`ять гривень дев`яносто шість копійок) допущено до негайного виконання.
Справа судом першої інстанції розглянута за правилами загального позовного провадження.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник позивача звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Ухвалами  Верховного Суду від 13 травня 2024 року та від  11 червня 2024 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.
12 липня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» втретє надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Опаленика Михайла Юрійовича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №260/3342/23. Заявник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити рішення суду першої інстанції у силі.
Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (частина третя статті 329 КАС України).
Частиною п`ятою статті 251 КАС України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення  - якщо така адреса відсутня.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 21 березня 2024 року у відкритому судовому засіданні. Повне судове рішення складено 08 квітня 2024 року. Касаційну скаргу втретє надіслано через підсистему «Електронний суд» 12 липня 2024 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження. 
У касаційній скарзі заявник зазначає, що 23 квітня 2024 року адвокатом позивача засобами поштового зв`язку подано до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року. Ухвалами Верховного Суду касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала та роз`яснено, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом. Просить, у зв`язку з тим, що  скаржником в строк передбачений законом, а саме на  п`ятнадцятий день після виготовлення повного тексту рішення, подано касаційну скаргу, ухвала про її повернення не отримана, з її змістом, позивач та його представник ознайомились 03 липня 2024 року, недоліки усунуті цього ж дня 03 липня 2024 року, поновити пропущений строк для подачі касаційної скарги.
Жодного доказу на підтвердження свого клопотання заявником не надано.
Верховний Суд звертає увагу заявника, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Неодноразове невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Суд звертає увагу заявника, що чинне законодавство України не передбачає зупинення процесуального строку у разі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою та повернення такої касаційної скарги.
При цьому, Суд наголошує, що належним підтвердженням наміру реалізувати своє право на касаційне оскарження, є направлення повторної касаційної скарги скаржником у найкоротший строк.
Статтею 44 КАС України регламентовано обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Тому, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми, змісту і строку подання касаційної скарги покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі необхідні для цього дії.
Водночас, поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду визнаються лише ті, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
За таких обставин, Суд дійшов висновку, що зазначені заявником підстави пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнанні неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Отже, заявнику необхідно надати докази, що підтверджують поважність наведених ним підстав пропуску процесуального строку, у тому числі і щодо дат отримання ухвал Верховного Суду про повернення касаційної скарги, або надіслати заяву про поновлення процесуального строку, із зазначенням інших поважних і об`єктивних причин його пропуску та надати докази, що їх підтверджують.
Керуючись статтями 169, 248, 330, 332 КАС України, 
У Х В А Л И В:
Визнати неповажними, зазначені представником ОСОБА_1 - адвокатом Опалеником М.Ю. , підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Опаленика Михайла Юрійовича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №260/3342/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без руху.
Надати заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.
Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.  

Судді                                                                                           М.В. Білак

                                                                                          В.Е. Мацедонська

                                                                                          Ж.М. Мельник-Томенко