Справа №382/2522/15-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/7670/24

            П О С Т А Н О В А
          І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
20 червня 2024  року                                                                                       місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді                  Журби С.О., 
суддів                                        Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря                 Павлової В.В.,  
розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 грудня 2023 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступник акціонерне товариство «Сенс Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
 
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовував тим, що 3 червня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 402/110/08-Пі, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування грошові кошти в сумі 35 000 дол. США зі сплатою 14,00% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 02.06.2023 року. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредиту, 23 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 31-34/П-20, відповідно до якого поручителі зобов`язувались перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту. Свої зобов`язання, визначені п.п. 3.1 договорів кредиту, банком виконано належним чином в повному обсязі: відповідачу відкрито позичковий рахунок в Переяслав-Хмельницькому відділенні АКБ «Укрсоцбанк» та надано суму кредиту. Неналежне виконання взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1   за договором кредиту призвели до виникнення заборгованості, яка станом на 06.07.2015 року складає 1 757 598, 22 грн., та складається із заборгованості за кредитом- 719 695, 29 грн., заборгованості за відсотками- 691 319,67 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту-120 785, 08 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків- 225 798, 18 грн. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
   У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 757 598 гривень 22 копійки та третейський збір у сумі 27 095 гривень 06 копійок.
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 18 грудня 2023 року в позові публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство "Сенс Банк") до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 31 січня 2024 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким  позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
28 березня 2024 року до Київського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.
17 червня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді Яготинської державної нотаріальної контори.
В судове засідання 20.06.2024 року сторони по справі не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подали. 
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
В ході розгляду справи судом встановлено, що  з кредитного договору № 402/110/08-Пі, укладеного 3 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 вбачається, що згідно п.1.1 предметом договору є надання ОСОБА_1 грошових коштів на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 35 000 доларів США зі сплатою 14 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених у Додатку № 1 до цього Договору. Погашення кредиту буде здійснюватися до 10 числа включно кожного місяця, починаючи з липня 2008 року, останній платіж: в червні 2023 року (п.п.1.1. 1 договору). Відповідно до п.1.3 в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитором укладено відповідно до п.п.1.3.1 в день укладення цього договору з позичальником іпотечного договору, за умовами якого Позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно: домоволодіння, загальною площею 93, 60 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, з цільовим призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за вищевказаною адресою та належать позичальнику на праві приватної власності заставною вартістю за згодою сторін 339 500 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього Договору (за 100 дол. США), що еквівалентно сумі 70 000 дол. США. В день укладення цього договору, укладено договір поруки з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Відповідно до п.2.4 нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту за методом факт/360, де факт- фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, 360- умовна кількість днів у році. П.2.10- у разі пролонгації кредиту з дня, наступного за днем пролонгації, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі процентної ставки, встановленої у п.п. 1.1 цього договору, збільшеної на процент річних… Згідно п.п. 3.3.7, 3.3.8 ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати проценти за використання кредиту у порядку, визначеному п.п. 1.1., 2.4, 2.10 цього Договору та комісії в розмірі та в порядку, передбачених договором, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1,2.4 цього Договору. Відповідно до п. 4.1 Договору, у разі прострочення ОСОБА_1 строків сплати процентів, визначених п.2.4, 2.10 цього Договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1,3.2.3,3.3.14 договору, позичальник сплачує кредиторові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 4.2 передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п.3.3.2,3.3.5,3.3.7-3.3.16- Позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3 % від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок.
З договору поруки № 31-34/П-20 від 3 червня 2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вбачається, що згідно п.1.1 договору поручитель поручається перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 її обов`язків, що випливають з укладеного між нею та кредитором кредитного договору № 402/110/08-Пі, укладеного 3 червня 2008 року, в тому числі: повернення кредиту, виплати процентів за кредитом, комісій, неустойки (штрафів та пені) в розмірі та на умовах, визначених Договором кредиту, а також відшкодування витрат кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отримання виконання за договором кредиту та збитків кредитора, завданих порушенням Позичальником своїх обов`язків за Договором кредиту в порядку черговості, встановленої Договором кредиту. Пунктом 1.1.1 передбачено, що повернення позичальником кредиту, отриманого за Договором кредиту має здійснюватись в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 35 000 дол. США з кінцевим терміном повернення останньої його частини в сумі 95,00 дол. США не пізніше 2 червня 2023 року…, виплата позичальником процентів за кредитом у розмірі 14, 00 % річних та комісій, визначених договором кредиту, сплата позичальником неустойки (штрафів та пені), та виконання інших обов`язків. Згідно п. 3.1.2 у випадку порушення будь-якого обов`язку з забезпечених порукою зобов`язань відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством України може бути звернено стягнення. У випадку порушення будь-якого обов`язку з забезпечених порукою зобов`язань кредитор має право звернути стягнення на майно поручителя та позичальника як солідарних боржників (п.3.4.1 договору). У раіз порушення поручителем вимог пункту 3.1.1 цього цього договору, поручитель зобов`язаний сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період порушення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.
Відповідно до заяви на видачу готівки №1 від 03.06.2008 року банком було видано ОСОБА_1 35 тисяч доларів в сумі 169820, 00  гр.
З інформації про умови кредитування вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлена з інформацією щодо кредитування АКБ «Укрсоцбанк», та умовами.
З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 06.07.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість у загальному розмірі 83 622, 49 дол. США, що складає 1 757 598, 22 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом- 719 695, 29 грн., заборгованість за відсотками- 691 319,67 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту-120 785, 08 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків- 225 798, 18 грн. Дана вимога направлена на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 що підтверджується копією рекомендованого повідомлення (а.с.23-24).
З вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» від 14.08.2015 року про усунення порушень зобов`язань (а.с.22) вбачається, що на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлена вимога про необхідність погашення заборгованості у розмірі 83 622 дол. США 49 центів, що в еквіваленті в національну валюту по курсу НБУ складає 1 757 598 грн. 22 коп.
З довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 15 лютого 2016 року вбачається, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за період з 03.06.2008 року по 15.02.2016 року було перераховано наступні суми : 17.07.2008 року сплачений борг за кредитом в сумі 680, 42 грн., 14.08.2008 року-668,33 грн., 18.09.2008 року- 1492,54 грн., 09.10.2008 року- 849, 08 грн., а всього 3690, 37 грн; 17.07.2008 року сплачено відсотків за кредитом у сумі 1581, 34 грн., 14.08.2008 року -2238, 07 грн., 18.09.2008 року- 1903, 23 грн., 09.10.2008 року- 2121, 60 грн., а всього сплачено відсотків на загальну суму 7844, 24 грн.
Відповідно до свідоцтва про смерть серія    НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла в м. Яготин 26 травня 2022 року.
Відповідно до протоколу №2/2022 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022 року було вирішено згідно п. 2.1. змінити найменування банку АТ «Альфа-БАНК» на «Акціонерне Товариство «Сенс Банк».
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 відбулося припинення одних правовідносин і виникнення інших.  Суд вказав, що оскільки зобов`язання за договором поруки нерозривно пов`язані з особою боржника, а тому оскільки ОСОБА_2 не поручався за виконання зобов`язання новим боржником договір поруки від 03.08.2008 №31-34/П-20 є припиненим в силу вимог закону.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
По своїй суті позиція апелянта, висловлена в апеляційній скарзі, в переважній більшості співпадає з доводами та обґрунтуваннями вимог, які він висловлював в суді першої інстанції, і яким судом надано відповідну правову оцінку.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі №554/2491/17 зазначив наступне:
«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»
З огляду на зазначене апеляційний суд  вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.
В ході розгляду справи суд першої інстанції достеменно обґрунтував відсутність підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 на підставі положень ст.. 523 ЦК України, у зв`язку з тим, що особа, за виконання зобов`язання якої поручився ОСОБА_2 , померла, а сам ОСОБА_2 не погоджувався забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником - спадкоємцем померлої. При цьому, ОСОБА_2 надав докази того, що він не є спадкоємцем ОСОБА_1 , оскільки шлюб між ними було розірвано 11.02.2020 року. 
Також самим апелянтом було надано до суду підтвердження того, що спадкова справа після померлої ОСОБА_1 не заводилася, жодна особа за прийняттям спадщини після неї не зверталася. За таких умов суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що вирішення своїх претензій позивач може  здійснити в порядку ст.. 1281, 1282 ЦПК України. При цьому позивач необмежений в можливості звернення за відкриттям спадкової справи за вимогою кредитора при відсутності осіб, які подали заяву про прийняття спадщини.  
Не може прийняти колегія суддів апеляційного суду і посилання апелянта на безпідставність відмови у задоволенні позову у зв`язку з недостатньою вартістю спадкового майна, оскільки саме ця обставина не була покладена судом першої інстанції в основу рішення про відмову у задоволенні позову. 
З огляду на вищевказані правові норми та вказану судову практику, апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» залишити без задоволення. 
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 грудня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                                               С.О. Журба
 
Судді                                                                                                           Т.О. Писана  
 
                                                                                                                                К.П. Приходько