Справа № 730/683/24 	Головуючий у 1 інстанції Ріхтер В. В. 	
Провадження № 33/4823/703/24 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Оседача М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2024 року, -

                                   В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Красний Перекоп, Каховського району Херсонської області, громадянка України, з вищою освітою, розлучена, маюча на утриманні дітей 2009 та 2022 року народження, працююча головним бухгалтером Плисківської сільської ради Ніжинського району, Чернігівської області, є депутатом Плисківської сільської територіальної громади, Ніжинського району, Чернігівської області, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , 

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
  
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн.

Як встановив суд, 21 травня 2024 року, о 23 год. 07 хв., на автодорозі М02 Кіпті-Глухів-Бачівськ 96 км., ОСОБА_1 керувала автомобілем «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою приладу алкотестер «Алкофор-505», результат позитивний – 1,911 проміле, чим порушила п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, а постанова прийнята з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що місцевим судом надано неправильну оцінку доказам у справі, оскільки вона не керувала транспортним засобом, за обставин, викладених у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, а знаходилась біля автомобіля. На думку апелянта, процедура проходження її огляду на стан алкогольного сп`яніння була порушена. Посилається на те, що працівниками поліції їй не було роз`яснено процесуальні права. Вказує, що відеозапис працівників поліції не є безперервним та не відображає усіх обставин події. Окрім цього, звертає увагу на розбіжності у часі певних етапів огляду на стан алкогольного сп`яніння.  

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась, проте, до початку розгляду справи, на адресу апеляційного суду, надіслала клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням           п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ за № 1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, (далі - Інструкція) огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №005854 від 21.05.2024 року, ОСОБА_1 21 травня 2024 року, о 23 год. 07 хв., на автодорозі М02 Кіпті-Глухів-Бачівськ 96 км., керувала автомобілем «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою приладу алкотестер «Алкофор-505», результат позитивний – 1,911 проміле, чим порушила п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (а.с.2).
Отже, даний протокол є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним з джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

Як убачається з інформації з роздруківки приладу «Алкофор 505» прилад № 14117, результат продуття ОСОБА_1 зазначеного спеціального технічного приладу становить 1,911 проміле (а.с.4).

Посилання апелянта на відсутність доказів керування нею транспортним засобом, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозаписи з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції.

В матеріалах справи наявні диски із відеозаписами подій, які мали місце 21.05.2024 року, за участю ОСОБА_1 (а.с.10, 23), зміст яких підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та висновки місцевого суду про наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із переглянутих апеляційним судом відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається, як працівники поліції, прибувши на місце події, під час спілкування із ОСОБА_1 , вона повідомляє, що не впоралась із керуванням транспортного засобу та з`їхала у кювет.  При спілкуванні з останньою, працівники поліції виявили у неї явні ознаки алкогольного сп`яніння і на пропозицію пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння, вона погодилась пройти такий за допомогою приладу «Драгер», результат огляду  - 1,911 проміле.
З даних відеозаписів, вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, поводила себе зухвало та агресивно, зверталась до працівників поліції в образливій формі, вживаючи нецензурну лайку, на що останній було зроблено зауваження, але вона це ігнорувала та взагалі погрожувала працівниками поліції, зазначаючи, що у них будуть проблеми за місцем проходження служби.    
Крім того, згода ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння також побічно підтверджує той факт, що саме вона перебувала за кермом автомобіля та як водій погодилась пройти такий огляд.
Слід зазначити і те, що ОСОБА_1 намагалась домовитись із працівниками поліції не оформляти на неї протокол про адмінправопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та у подальшому вину у скоєному визнала. 
Більш того, твердження апелянта про те, що вона не керувала транспортним засобом вже були предметом розгляду суду першої інстанції і суд вірно визначився, що саме остання була за кермом транспортного засобу та виконувала функцію водія, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи наявні у даній справі докази.
Доводи апелянта про те, що працівники поліції не роз`яснили їй процесуальні права, чим було порушено право на захист, не є переконливими, з огляду на таке.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 під час складення протоколу стосовно неї скористувалась своїм конституційним правом, яке передбачене ст. 63 Конституції України та відмовилась надавати працівникам поліції будь-які пояснення по суті порушення.

Посилання апелянта про те, що відеоматеріали не можуть слугувати належними доказами, так як відеофіксація не здійснювалась безперервно є непереконливими, оскільки вказані відеозаписи є лише одними із доказів на підтвердження даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному повноважною на те особою.

Крім того, на відеозаписах чітко зафіксовано проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та результат огляду - 1,911 проміле, і підстави піддавати сумніву зміст даних відеозаписів відсутні.

Інші твердження апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення останньою від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, при цьому, судом першої інстанції таким твердження вже було надано відповідну належну оцінку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо неї, ОСОБА_1 не зазначала, із заявами про неправильність дій чи порушення її прав під час огляду на стан сп`яніння та складання протоколу до компетентних органів не зверталась і матеріали справи таких не містять.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останньої слід розцінювати, як намагання уникнути нею встановленої Законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, її особи, ступеня вини та в межах санкції                       ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 , так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.       

Суддя	М. М. Оседач