П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/17180/23 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Шимонович Роман Миколайович 
Суддя-доповідач:  Моніч Б.С. 
24 липня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Кузьмишина В.М.  Залімського І. Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 при обчисленні йому в період з 05.12.2021 по 23.11.2022 включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та доплатити йому належні з урахуванням допомоги за період з 05.12.2021 по 23.11.2022 включно проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошової допомоги при звільненні, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01.01.2021, Законом України від 02.12.2021 № 1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження військової служби в період з 29.01.2020 по 23.11.2022 відповідач невірно встановив йому розмір посадового окладу та окладу за військове звання, що призвело до виплати грошового забезпечення в значно меншому розмірі.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо розрахунку та виплати ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 23.11.2022 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошової допомоги при звільненні без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімум у для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IХ, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №1928-ІХ, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 23.11.2022 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IХ, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №1928-ІХ, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 05.12.2021 по 22.11.2022 у військовій частині НОМЕР_2 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 22.11.2022 №327 позивача з 22.11.2022 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Позивач, вважаючи, що протягом зазначеного періоду проходження служби його грошове забезпечення нараховувалося та виплачувалося відповідачем із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, звернувся до суду з позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з 29 січня 2020 року - з дня набрання чинності судовим рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18, виникли підстави для розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених у відповідності до пункту 4 Постанови №704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на тарифний коефіцієнт.
Відтак суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року та відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення є неправомірним та таким, що ухвалене із неповним дослідженням обставин справи, а саме неврахуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, що у свою чергу є грубим порушенням основоположних принципів адміністративного судочинства.
Вказує, що позивач проходив військову службу за контрактом у підпорядкованій військовій частині НОМЕР_2 , а не у військовій частині НОМЕР_1 та отримував грошове забезпечення за місце служби, тобто у військовій частині НОМЕР_2 , тому вимоги позивача до військової частини НОМЕР_1 є безпідставними та необгрунтованими.
Судом першої інстанції не враховано усіх обставин справи, а саме, що підпорядкована військова частина НОМЕР_2 є окремою військовою частиною, тобто окремою юридичною особою, яка має свою юридичну адресу, банківський рахунок, гербову печатку, має право здійснювати адміністративно-господарську діяльність тощо, відповідно самостійно здійснює нарахування грошового забезпечення, до якого входить і оспорюваний вид виплати, тобто необхідно дійти висновку, що військова частина НОМЕР_1 взагалі не нараховувала грошове забезпечення (у тому числі і оспорюваний вид) позивачу.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Предметом розгляду даної справи є бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 при обчисленні позивачу в період з 05.12.2021 по 23.11.2022 включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови.
При цьому, встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 05.12.2021 по 22.11.2022 у військовій частині НОМЕР_2 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 05.12.2021 №336 позивача з 05.12.2021 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 22.11.2022 №327 позивача з 22.11.2022 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 і саме на командування військової частини НОМЕР_2 покладається обов`язок щодо оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини, тому і виплата грошового забезпечення здійснюється за поданням відповідних документів військовою частиною, де проходить службу військовослужбовець.
Військова частина НОМЕР_2 є окремою юридичною особою, яка має свою юридичну адресу, банківський рахунок, гербову печатку, має право здійснювати адміністративно-господарську діяльність тощо, відповідно самостійно здійснює грошове нарахування.
За таких обставин, оскільки позивача зараховано на всі види забезпечення при Військовій частині НОМЕР_2 та саме ця військова частина здійснювала нарахування і виплату позивачу грошового забезпечення за спірний період, колегія суддів дійшла висновку, що Військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем у даній справі щодо заявлених вимог.
Водночас, матеріали адміністративної справи не містять доказів порушення прав позивача Військовою частиною НОМЕР_1 , а тому позовні вимоги до військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягають.
При цьому, Військова частина НОМЕР_2 , як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді цієї адміністративної справи, судом першої інстанції залучена не була.
Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Статтею 48 КАС України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
З наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Варто зауважити, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, останній зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або за ініціативою суду.
Виходячи із зазначених положень закону, а також предмету позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що у цій справі позивач звернувся до неналежного відповідача та не здійснив його заміну та/або не залучив як другого відповідача, чим допустив порушення норм процесуального законодавства.
В той же час, суд апеляційної інстанції не наділений на вказаній стадії повноваженнями щодо направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо залучення належного відповідача та вирішення адміністративного позову відносно вказаного відповідача.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено в постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №826/12172/18 та від 18.06.2020 у справі №824/245/19-а.
За такого правового регулювання, предмета і підстав позову в даному адміністративному спорі, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути недоліки, допущені судом першої інстанції на стадії апеляційного розгляду справи.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову має бути відмовлено саме з тих підстав, що відповідач – Військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем у даній справі щодо заявлених вимог.
При цьому, відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, за умови неможливості його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до частини 3 статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити .
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.   

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Кузьмишин В.М.    Залімський І. Г.