ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2024 р.                              Справа № 910/15036/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Демидової А.М.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Ходаківської І.П. 
 
розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 

у справі № 910/15036/23 Господарського суду міста Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»
про стягнення 130 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 330.0000263.708.5930 від 26.08.2022 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) виплатило страхове відшкодування за ремонт автомобіля марки «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Позивач зазначив, що відповідальність водія транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким скоєно ДТП, застрахована у відповідача на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/208706344, а тому позивач вказував, що обов`язок із відшкодування збитків покладається на відповідача.

Короткий зміст заперечень сторін

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав і зазначив, що вони не підлягають задоволенню в силу введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» № 187 від 03.03.2022 мораторію на виконання грошових зобов`язань, стягувачами за якими є фізична чи юридична особа, пов`язана з Російською Федерацією, оскільки кінцевим бенефіціарним власником позивача є фізична особа громадянин Російської Федерації, та на яку накладені відповідні санкції Державою Україна.

Позивач у відповіді на відзив вказав про відсутність правових підстав для відмови у виплаті відповідачем на користь позивача страхового відшкодування, при цьому зауважив, що введений мораторій не забороняє присуджувати до стягнення на користь позивача грошових коштів, оскільки виконання такого рішення унеможливлюється в силу застережень, наявних у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/15036/23 у задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення 130 000,00 грн відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив із того, що оскільки, кінцевим бенефіціарним власником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» є громадянин Російської Федерації, то в силу встановленого мораторію постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (особи, пов`язані з державою-агресором) - юридичні особи, які створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації, заборонено, введення такого мораторію спрямовано на забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами Держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, установлений мораторій (заборону), а тому в силу встановленої заборони позов задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки в даному випадку наявна законодавча заборона на виконання грошового зобов`язання на користь позивача, який є юридичною особою, що має кінцевим бенефіціарним власником особу, яка пов`язана з Російською Федерацією.

Разом із тим, судом було відхилено доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, у частині відсутності правових підстав для відмови у виплаті відповідачем на користь позивача страхового відшкодування, адже за законодавством України мораторій слід розуміти як тимчасове відстрочення виконання зобов`язань або заборону вчинення певних дій, що вводиться уповноваженим органом державної влади в певній частині або на всій території країни, для певної категорії або для всього населення країни з підстав, що прямо передбачені Законом та пов`язані з настанням надзвичайних обставин.

При цьому, суд зауважив, що право позивача на отримання страхового відшкодування може бути реалізоване ним тільки після скасування державною владою України прямої заборони виконання зобов`язань на користь позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій поросить рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/15036/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення у цій справі, неправильно застосував норми матеріального права, та, як наслідок, прийнято рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема, позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 заборона виконання грошових зобов`язань, за якими стягувачем є фізична чи юридична особа, пов`язана із Російською Федерацією, стосується виключно стадії примусового виконання рішень, а тому ухвалення позитивного судового рішення на користь такого кредитора не призводить до порушення встановленого мораторію, більше того, виконання таких рішень унеможливлюється під час дії правового режиму воєнного стану з огляду на встановлені застереження та заборони у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Поміж тим, позивач зауважує на тому, що в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює суспільні відносини, пов`язані із відшкодуванням розмірів страхових виплату у випадку настання страхових випадків, не передбачено підстав для відмови у задоволенні вимог страховика, бенефіціар якого є особою, що пов`язана з Російською Федерацією, а застосування судом першої інстанції постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 суперечить побудованій в Україні структурі (ієрархії) актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/15036/23; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 12.02.2024.

Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Позиції учасників справи

Відповідач своїм правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

26.08.2022 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування», як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 330.0000263.708.5930 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням користуванням і розпорядженням транспортним засобом та установленим на ньому додатковим обладнанням автомобілем марки «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2022 року випуску.

Згідно з договором до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 27.08.2022 по 26.08.2023 включно.

18.01.2023 о 16 год. 45 хв. по вул. Вінницьке шосе, буд. 59 у місті Хмельницькому трапилась ДТП за участі застрахованого автомобіля марки «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме: гр. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, оскільки не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, у зв`язку із чим здійснив зіткнення з автомобілем марки «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.02.2023 у справі № 686/3237/23 встановлено порушення гр. ОСОБА_2 вимог п. 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

18.01.2023 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 330.0000263.708.5930 від 26.08.2022, в якій просив здійснити виплату коштів для ремонту застрахованого автомобіля на рахунок СТО - Приватного підприємства «Торговий дім «Євромоторс».

Відповідно до Акта огляду транспортного засобу від 19.01.2023, складеного уповноваженим представником страховика, було зазначено характер пошкоджень (назва деталей та опис пошкоджень) автомобіля марки «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з ремонтною калькуляцією № 21459 від 16.02.2023 вартість ремонту автомобіля марки «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка визначена за допомогою розрахунку електронної системи «AUDATEX», складає 206 516,67 грн.

При цьому, слід зазначити, що дані, зазначені у вказаній ремонтній калькуляції, відповідають встановленим у п. 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003. Зміст вказаної ремонтної калькуляції не суперечить умовам чинного законодавства про оціночну діяльність та чітко відображає суму завданих збитків, оскільки калькуляція складалась на основі комп`ютерної програми Audatex, що рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Окрім того, в матеріалах справи наявний звіт № 21459 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, дата складення звіту 16.02.2023, виготовлений ТОВ «СЗУ Україна», суб`єкт оціночної діяльності Курилович Д.Ф. (сертифікат № 599/21 від 09.08.2021), за наслідком проведеного експертного автотоварознавчого дослідження (оцінки) визначено вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження, станом на дату оцінки 18.01.2023 становить 206 516,67 грн (у тому числі ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування та роботи).

Згідно з рахунком, виставленим СТО - ПП «Торговий дім «Євротранс» № СЕК-000062 від 19.01.2023, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 185 698,85 грн.

06.02.2023 позивачем був складений та підписаний страховий акт № 0048.206.23.01, згідно з яким пошкодження транспортного засобу марки «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 185 698,85 грн.

На підставі складеного страхового акта № 0048.206.23.01 від 06.02.2023 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 330.0000263.708.5930 від 26.08.2022, перерахував на рахунок СТО - ПП «Торговий дім «Євротранс», суму страхового відшкодування в розмірі 185 698,85 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2487 від 07.02.2023.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи відповіді Національної поліції України                  № 3023019526476326, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована у відповідача, про що свідчить поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів                            № ЕР/208706344, розмір франшизи згідно з вказаним полісом складає 0 грн, розмір ліміту за шкоду по майну - 130 000,00 грн.

16.02.2023 позивач надіслав на адресу відповідача заяву на виплату страхового відшкодування в порядку регресу № 0048.206.23.01 від 16.02.2023, що підтверджується копією фіскального чеку № 0216300821700, у вказаній заяві позивач просив відповідача здійснити відшкодування в порядку регресу у розмірі 185 698,85 грн.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, вищезгадана заява позивача ним була одержана 17.02.2023.

Відповідач відповідь на заяву позивача не надав, як і не перерахував суму страхового відшкодування, що і стало підставою звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що страховик особи, винної у вчиненні ДТП, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, розмір якої становить 130 000,00 грн, відповідно до встановлених полісом         № ЕР/208706344 лімітів відшкодування по майну та франшизи. Крім того, просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в силу введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» № 187 від 03.03.2022 мораторію на виконання грошових зобов`язань, стягувачами за якими є фізична чи юридична особа, пов`язана із Російською Федерацією, оскільки кінцевим бенефіціаром Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» є ОСОБА_3 , громадянин Російської Федерації, та проти якого застосовано персональні спеціальні санкції та інші обмежувальні заходи на території України за рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 19.10.2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеним у дію Указом Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022.

У свою чергу, позивач, заперечуючи проти доводів відповідача, у відповіді на відзив вказав про відсутність правових підстав для відмови у виплаті відповідачем на користь позивача страхового відшкодування, при цьому зауважив, що введений мораторій не забороняє присуджувати до стягнення на користь позивача грошові кошти, оскільки виконання такого рішення унеможливлюється в силу застережень, наявних у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», який був чинний до 01.01.2024 (далі - Закон України "Про страхування"), договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується зі ст. 979 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якою визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", який був чинний до 01.01.2024 страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку; страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктами 1, 3 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з п. 1.1, 1.4 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Статтею 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно із ч. 2 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції). Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.

Статтею 4 Закону України «Про санкції» визначено, що видами санкцій, зокрема є блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними; обмеження торговельних операцій; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

У правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем, відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки, ОСОБА_2 експлуатував автомобіль марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на законних підставах, доказів зворотного матеріали справи не містять, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля, як правильно встановив суд першої інстанції, була застрахована Приватним акціонерни товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна».

Як зазначалося вище, позивач з метою повернення виплаченої суми страхового відшкодування на ремонт автомобіля марки «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу № 0048.206.23.01 від 16.02.2023, яку останній отримав 17.02.2023.

Отже, відповідач у силу положень чинного законодавства повинен був здійснити виплату страхового відшкодування або прийняти мотивовану відмову у виплаті, у строк протягом 90 днів з дня отримання заяви позивача.

Однак, відповідач суму страхового відшкодування з урахуванням обмежень по розміру та франшизі за полісом ЕР/208706344 не здійснив, як і не надав мотивованої відмови у встановлений законодавством строк, доказів зворотного матеріали справи не містять, а відповідач під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції не надав.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом ЕР/208706344 розміри лімітів відповідальності (130 000,00 грн) та франшизи (0 грн), відсутність заперечень щодо його розміру, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн.

Однак, місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволені позову, виходив із того, що оскільки Указом Президента України № 726/2022 до фізичної особи, яка за інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є кінцевим бенефіціарним власником позивача, застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) як до пов`язаної з країною-агресором особи, то в силу положень постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» у задоволенні позову слід відмовити.

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» № 187 від 03.03.2022 для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на:

1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):

- громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах;

- юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації;

- юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації;

- юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Зазначене обмеження не застосовується до юридичних осіб, утворених та зареєстрованих відповідно до законодавства України: які є банками або за рахунками яких на підставі нормативно-правових актів або рішень Національного банку дозволяється здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій; які є постачальниками електронних комунікаційних мереж та/або електронних комунікаційних послуг, визначеними розпорядженням Національного центру оперативно-технічного управління мережами телекомунікацій, прийнятим відповідно до Порядку оперативно-технічного управління телекомунікаційними мережами в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 2004 р. № 812 "Деякі питання оперативно-технічного управління телекомунікаційними мережами в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану" (Офіційний вісник України, 2004 р., № 26, ст. 1696);

2) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, права участі в юридичній особі (акцій, паїв, часток у статутному капіталі або інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь в юридичній особі), прав вимоги до боржника у справах про банкрутство (неплатоспроможність), транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім: безоплатного відчуження/передачі на користь держави Україна; задоволення вимог Національного банку за наданими кредитами рефінансування з підтримки ліквідності банків; відчуження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб або уповноваженою особою Фонду майна банку, щодо якого Національним банком прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; відчуження права участі в юридичній особі за наявності рішення Кабінету Міністрів України про погодження такого відчуження;

3) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, права участі в юридичній особі, прав вимоги до боржника у справах про банкрутство (неплатоспроможність), транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або Російської Федерації, крім набуття ними права власності на такі об`єкти на підставі рішення суду або свідоцтва про право на спадщину.

Суд апеляційної інстанції, як і місцевий господарський суд, погоджується з доводами відзиву на позовну заяву, що в даному випадку наявна законодавча заборона на виконання грошового зобов`язання відповідачем на користь позивача, який є юридичною особою, що має кінцевим бенефіціарним власником пов`язану з країною-агресором фізичну особу.

При цьому, доводи наведені позивачем у відповіді на відзив, місцевий господарський суд відхилив з огляду на те, що за законодавством України мораторій розуміється як тимчасове відстрочення виконання зобов`язань або заборона вчинення певних дій, що вводиться уповноваженим органом державної влади в певній частині або на всій території країни, для певної категорії або для всього населення країни з підстав, що прямо передбачені Законом та пов`язані з настанням надзвичайних обставин.

Отже, як зазначив суд першої інстанції, із твердженнями якого погоджується і суд апеляційної інстанції, в даному випадку має місце мораторій (заборона) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо доводів відповідача про неможливі застосування мораторію до спірних правовідносин на даній стадії, оскільки останній стосується виключно стадії примусового виконання рішень, а отже, ухвалення позитивного судового рішення на користь такого кредитора не призводить до порушення встановленого мораторію, колегія суддів вважає за необхідне науважити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, кінцевим бенефіціарним власником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» є громадянин Російської Федерації ОСОБА_3 , стосовно якого Указом Президента України від 19.10.2022 № 726/2022 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 19.10.2022 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.10.2022 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

Наведена обставина учасниками справи не заперечується, а також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та загальнодоступних джерел масової інформації.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про санкції" з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції). Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність. Застосування санкцій не виключає застосування інших заходів захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України "Про санкції" видами санкцій згідно з цим Законом є, зокрема, блокування активів, обмеження торговельних операцій; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно із цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України "Про санкції" рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених п.п. 1, 2 - 21, 23 - 25 ч. 1 ст. 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.

Отже, Радою національної безпеки та оборони України приймаються рішення про обмежувальні заходи (санкції) щодо певних фізичних та юридичних осіб, і таке рішення вводиться в дію відповідним указом Президента України.

Разом із цим, ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" визначено, що активи, пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, - всі активи, що прямо (а щодо права власності на корпоративні права - також опосередковано (через інших осіб) перебувають у власності, в тому числі у спільній власності, або передаються на користь осіб, включених до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції (далі - перелік осіб), осіб, які здійснюють фінансові операції від імені або за дорученням осіб, включених до переліку осіб, та осіб, якими прямо або опосередковано (через інших осіб) володіють або кінцевими бенефіціарними власниками яких є особи, включені до переліку осіб, а також активи, отримані від таких активів (п. 3 ч. 1).

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" визначено, що кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція. Кінцевим бенефіціарним власником є: для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння). Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", починаючи з 24.02.2022 на території України діє режим воєнного стану, воєнний стан в Україні триває і до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Як вже зазначалося, Указом Президента України від 19.10.2022 № 726/2022 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 19.10.2022 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.10.2022 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), у тому числі щодо кінцевого бенефіціарного власника позивача ОСОБА_3 .

Так, згідно з Додатком 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.10.2022 року "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", введеного в дію Указом Президента України від 19.10.2022 № 726/2022, до ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 , ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1 Громадянина Російської Федерації, уродженець м. Львів, Україна, відомості згідно з Єдиним державним реєстром платників податків Російської Федерації: ідентифікаційний номер платника податків - НОМЕР_3, застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) у виді: 1) блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними; 2) обмеження торговельних операцій (повне припинення); 3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення); 4) запобігання виведенню капіталів за межі України; 5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами; 7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; 8) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України (повна заборона); 9) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави; 10) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави; 11) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності; 12) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення; 13) заборона на набуття у власність земельних ділянок.

Згідно з положеннями ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Діюче правове регулювання ґрунтується на єдності державної системи та спрямоване на досягнення належної координації діяльності усіх органів державної влади та управління, зокрема, на вирішення завдань, пов`язаних із захистом суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки.

Форми та способи відповідної участі органів державного управління можуть бути різноманітні.

Колегія суддів зазначає, що в умовах збройної агресії Російської Федерації та введеного у зв`язку з цим воєнного стану на підставі Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 (з наступними змінами), запровадження певних обмежень у цивільному обороті, особливо щодо певних учасників такого обороту є в цілому допустимим та справедливим.

Згідно з приписами ст. 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" - Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження; акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Як уже зазначалося вище, згідно з підп. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації" від 03.03.2022 за №187 для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією російської федерації до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, установлено мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку грошових та інших зобов`язань кредиторами (стягувачами), за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):

- громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах;

- юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації;

- юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Отже, дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань. З моменту запровадження вказаного мораторію суб`єктивне право осіб - кредиторів (стягувачів), перелік яких наведений у Постанові № 187, зазнає обмежень у можливості реалізувати ними право вимоги до зобов`язаної сторони, у тому числі шляхом звернення за судовим захистом. Також мораторій хоча і не припиняє суб`єктивне право, однак на строк дії мораторію таке право не може реалізуватися шляхом фактичного виконання.

Такий же висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2023 у справі № 910/14552/22, від 30.05.2023 у справі № 925/1248/21, від 08.11.2023 у справі № 915/18/23.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 915/18/23, про необхідність надавати правову оцінку доводам відповідача (боржника) щодо можливості застосування у спірних правовідносинах Закону України "Про санкції" та підзаконних нормативно-правових актів в частині наявності/відсутності щодо позивача обмежувальних заходів, передбачених  Законом України "Про санкції".

Отже, кінцевим бенефіціарним власником ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» є фізична особа, яка рішенням РНБОУ від 19.10.2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України від 19.10.2022 № 726/2022 включена до переліку фізичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

96. Відповідно до ст. 96-1 Цивільного кодексу України корпоративні права - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

За приписами пп. 14.1.90 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України корпоративні права - права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Враховуючи те, що позивач - ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» належить та перебуває під контролем фізичної особи ОСОБА_3 , оскільки вона володіє контрольним пакетом акцій, відтак існують обґрунтовані підстави для висновку, що вплив кінцевого бенефіціарного власника на органи управління юридичної особи, у тому числі його активи, буде здійснювати саме особою, на яку накладено санкції у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, до яких (санкцій) входить, у тому числі, блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, запобігання виведенню капіталів за межі України, зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань тощо.

За вказаних обставин, у випадку задоволення позову, спроби виконання такого судового рішення у цій справі можуть спричинити прямий або опосередкований обхід спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), які застосовані з боку України по відношенню до кінцевого бенефіціарного власника позивача.

Вказані санкції застосовані на підставі Закону України "Про санкції".

Відповідно до ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, санкції відносно кінцевого бенефіціарного власника позивача застосовано органами державної влади в межах своїх повноважень та на підставі закону.

У даному випадку державою фактично застосовано мораторій, тобто відстрочення виконання зобов`язань, що встановлюються на певний термін у зв`язку зі збройною агресією і дією правового режиму воєнного стану.

Дія такого мораторію поширюється на окремі категорії стягувачів, у тому числі на ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», оскільки така юридична особа перебуває в прямій корпоративній залежності від свого кінцевого бенефіціарного власника, який має широке коло повноважень щодо позивача, дає можливість формувати його волю, визначати мету і види діяльності, прямо чи опосередковано (через органи управління) може вирішувати долю його активів.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що до кінцевого бенефіціарного власника застосовано саме персональні санкції як до фізичної особи, а не до позивача - ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», де зазначена фізична особа є кінцевим бенефіцірним власником та здійснює вирішальний вплив на діяльність підприємства, зокрема, економічну. Тобто, у випадку задоволення позову у цій справі, фактично збільшаться активи підприємства позивача, шляхом отримання потенційних грошових коштів.

На теперішній час - в умовах дії воєнного стану в Україні, здійсненні Російською Федерацією акту агресії, яка завдає шкоди життю та здоров`ю, правам, свободам і гідності громадян, інтересам суспільства, примусове стягнення з відповідача значної суми грошових коштів, не буде ґрунтуватися на засадах законності, справедливості, добросовісності та розумності, оскільки ці грошові кошти надійдуть підприємству (позивачу), контроль за яким здійснює та кінцевим бенефіціарним власником якого є фізична особа, пов`язана з державою-агресором, до якої застосовані спеціальні обмежувальні санкції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в силу приписів Указу Президента України від 19.10.2022 №726/2022 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України", яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.10.2022 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", ст. 1, п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", п.п. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації" від 03.03.2022 за №187, враховуючи встановлений мораторій на примусове виконання рішень, а тому наявні правові підстави для обмеження права позивача на отримання грошових коштів від відповідача.

Щодо доводів відповідача про те, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює суспільні відносини пов`язані із відшкодуванням розмірів страхових виплату у випадку настання страхових випадків, не передбачено підстав для відмови у задоволенні вимог страховика бенефіціар якого є особа пов`язана із Російською Федерацією, а застосування судом першої інстанції постановив Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 суперечить побудованій в Україні структурі (ієрархії) актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили, з огляду на наявність спеціального закону.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу апелянта на наступне.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Відповідно до приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), відтак дії учасників господарських правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення.
Згідно з частиною 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині 1 статті 11 ГПК України.

Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява № 1365/07, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява № 21722/11, § 170)).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine", заява " № 20372/11, § 65)).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду (Beles and Others v. the Czech Republic, заява N 47273/99, § 50-51, 69); "Волчі проти Франції" (Walchli v. France, заява N 35787/03, § 29).

Під час прийняття закону не можливо передбачити всіх змін, що відбудуться в суспільстві та, відповідно, у праворозумінні.

Очевидним є те, що закон зазвичай відображає відносини, які вже склалися в суспільстві, а не ті, що виникнуть надалі.

Відтак, початок повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, зумовив настання правового режиму воєнного стану, у контексті якого чи не найважливішим чинником є швидкість прийняття необхідних рішень з метою забезпечення територіальної цілісності та суверенітету держави України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Як уже зазначалося вище, згідно з приписами ст. 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" - Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження; акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Прийняття Кабінетом Міністрів України постанови «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 за №187 врегулювало правовідносини за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, встановило мораторій (заборону) на, зокрема, виконання у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або особи, пов`язані з державою-агресором.

Застосування судом першої інстанції вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 за №187 не суперечить Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки не впливає на правовідносини страховика та страхувальника під час настання страхових випадків, як і не регулює порядок прийняття рішень про виплату чи відмову у виплаті страхових відшкодувань.

Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» №187 від 03.03.2022 вбачається, що остання врегулювала питання правовідносин між суб`єктами господарювання та особами, які прямо чи опосередковано пов`язані із Російською Федерацією, шляхом встановлення мораторію (заборони) на виконання грошових зобов`язань на користь таких осіб.

Відсутність відмови у виплаті страхового відшкодування з підстав передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не перешкоджає суб`єкту звернення захищати порушенні права та інтереси у судовому порядку, однак у даному спорі наявність у структурі власності позивача кінцевого бенефіціарного власника пов`язаного з Російською Федерацією унеможливлює задоволення позову щонайменше до скасування такого мораторію чи набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача у цій частині.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами, доводи скаржника про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не знайшли свого підтвердження.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому колегія суддів наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків апеляційного суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції надав оцінку доводам відповідача, наведеним в апеляційний скарзі, та дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/15036/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/15036/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.  

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.М. Демидова 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                І.П. Ходаківська