ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 603/684/23	Головуючий у 1-й інстанції Гудкова Ю. Г. 	
Провадження № 22-ц/817/566/24 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Юзьвака Ігоря Ярославовича, Тернопільської обласної прокуратури на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2024 року, ухвалене суддею Гудковою Ю.Г., повний текст якого складено 25.03.2024 року у цивільній справі за позовом керівника Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Відділу освіти, культури, молоді та спорту Коропецької селищної ради Тернопільської області, Коропецької селищної ради Тернопільської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року керівник Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області, діючи в інтересах держави в особі Відділу освіти, культури, молоді та спорту Коропецької селищної ради Тернопільської області, Коропецької селищної ради Тернопільської області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення.
Позов обгрунтовано тим, що наказом начальника Відділу ОКМС Коропецької селищної ради Фецак І. М. № 63-К від 30.08.2021 року звільнено ОСОБА_2 з посади заступника директора навчально-виховної роботи Коропецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім. М. Каганця з 08.09.2021 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України).
Рішенням Монастириського районного суду від 27.04.2022 року визнано незаконним і скасовано вищевказаний наказ, ОСОБА_2 поновлено на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Опорного закладу «Коропецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. М. Каганця» та стягнуто з Відділу ОКМС Коропецької селищної ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.09.2021 року до 27.04.2022 року у розмірі 99 832,88 грн. 
На виконання зазначеного рішення суду ОСОБА_2 поновлено на вищевказаній посаді з 02.05.2022 року, а Відділом ОКМС Коропецької селищної ради 09.05.2022 року виплачено ОСОБА_2 8485,79 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також утримано 1897,45 грн податку на доходи та із середнього заробітку утримано 158,12 грн військового збору. 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 15.07.2022 року вищевказане рішення змінено та зменшено розмір середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 99832,88 грн до 50505,91 грн. 
Після перегляду апеляційним судом рішенням Монастириського районного суду від 27.04.2022 року, 02.09.2022 року – ОСОБА_2 виплачено 32171,46 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно рішення суду, а також утримано 7193,63 грн податку на доходи та 599,47 грн військового збору.
Постановою Верховного Суду від 15.03.2023 року постанову Тернопільського апеляційного суду від 15.07.2022 року скасовано та залишено у силі рішення Монастириського районного суду від 27.04.2022 року.
За наслідками скасування касаційним судом постанови Тернопільського апеляційного суду від 15.07.2022 року 05.05.2023 року – ОСОБА_2 виплачено 39708,22 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також утримано 8878,85 грн податку на доходи та 739,90 грн військового збору.
Всього, Відділом ОКМС Коропецької селищної ради виплачено 99832,88 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Керівник Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області вказував, що порушення, яке зумовило поновлення ОСОБА_2 на роботі та здійснення вищевказаних виплат, було допущене з вини начальника Відділу ОКМС Коропецької селищної ради ОСОБА_1 , і за таке порушення передбачено повну матеріальну відповідальність винної особи, тому, із посиланням на ст. ст. 130, 134, 237 КЗпП України, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Відділу ОКМС Коропецької селищної ради 99832,88 грн шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, а також судові витрати.
Рішенням Монастириського районного суду від 18.03.2024 року позов керівника Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Відділу освіти, культури, молоді та спорту Коропецької селищної ради Тернопільської області, Коропецької селищної ради Тернопільської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відділу освіти, культури, молоді та спорту Коропецької селищної ради Тернопільської області 49326,97 грн шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника. У задоволені решти позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тернопільської обласної прокуратури 1326,15 грн судового збору. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Юзьвак І.Я. просить рішення Монастириського районного суду від 18.03.2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 шкоди в сумі 49326,97 грн скасувати, а в решті оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стягнута судом з ОСОБА_1 сума шкоди значно перевищує отриманий нею дохід за 2023 рік — 37134,18 грн. пенсії, тому є непомірною для неї, а будь яких інших доказів, що відповідач десь працює та отримує інші доходи, судом не здобуто. 
Адвокат Юзьвак І.Я. зазначає, що із урахуванням майнового стану відповідача прийнятною для неї сумою буде 20000 грн.
В апеляційній скарзі Тернопільська обласна прокуратура просить рішення Монастириського районного суду від 18.03.2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що позов в частині відшкодування шкоди, яку було виплачено 09.05.2022 року та 02.09.2022 року на суму 50505,91 грн пред`явлено до суду поза межами строку, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України.
На думку апелянта, судом не враховано того, що кошти були виплачені ОСОБА_2 Відділом освіти, культури, молоді та спорту Коропецької селищної ради: 09.05.2022 року, 02.09.2022 року та 05.05.2023 року, тобто основне зобов`язання виконано у повному обсязі 05.05.2023 року і саме з цієї дати розпочався перебіг позовної давності у даному спорі, тому даний позов подано в межах строку позовної давності. Посилається на висновки, висвітлені в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року справа № 675/28/15-ц, в постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року справа №200/13392/13-ц.
Бучацька окружна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Юзьвака І.Я., у якому просить залишити її без задоволення.
Вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зменшення розміру покриття заподіяної відповідачем шкоди.
Зазначає, що Бучацькою окружною прокуратурою до суду скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12021216130000225 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172, ч.2 ст.161 КК України за фактом незаконного звільнення з роботи директора Коропецької ЗОШ І-ІІІ ступенів ім.Марка Каганця Лукасевич В.М. та заступника директора з навчально- виховної роботи в Коропецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів ім.Марка Каганця Яцини Н.З. з особистих мотивів, а також обмеженні їх конституційних прав на працю за ознакою політичних та особистих переконань. На даний час обвинувальний акт розглядається судом (справа №603/399/22).
Крім того, із посиланням на практику Верховного Суду указує, що на виконання рішення Монастириського районного суду від 27.04.2022 у справі №603/550/21 Відділом освіти, культури, молоді та спорту Коропецької селищної ради здійснено виплату ОСОБА_2 у розмірі 99832,88 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника та затриманні виконання рішення суду про поновлення на роботі, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Юзьвак І.Я. подав відзив на апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури, у якому просить залишити її без задоволення а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній прокуратурою частини — без змін.
Адвокат Юзьвак І.Я. вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позов в частині відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення, по виплачених 09.05.2022 року та 02.09.2022 року сумах у загальному розмірі 50505,91 грн пред`явлено до суду поза межами строку, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України, а тому рішення Монастириського районного суду від 18.03.2024 року в означеній частині вважає законним та обгрунтованим.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.        
Обставини справи.        
Наказом начальника Відділу ОКМС Коропецької селищної ради ОСОБА_1 № 63-к від 30.08.2021 року ОСОБА_2 звільнено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи Коропецької ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. М. Каганця на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України та переведено на посаду вчителя української мови та літератури.
Рішенням Монастириського районного суду від 27.04.2022 року у справі № 603/550/21 визнано незаконним та скасовано наказ Відділу ОКМС Коропецької селищної ради від 30.08.2021 року № 63-К «Про звільнення з посади заступника директора навчально-виховної роботи Коропецької ЗОШ І-ІІІ ст. ім. М. Каганця ОСОБА_2 та переведення її на посаду вчителя української мови та літератури», поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Опорного закладу «Коропецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені Марка Каганця», стягнено із Відділу ОКМС Коропецької селищної ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.09.2021 року по 27.04.2022 року у розмірі 99832,88 грн без урахування податків і зборів, а також 5000 грн моральної шкоди. Рішення суду у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць (10541,36 грн) допущено до негайного виконання (а. с. 36-41).
Наказом Відділу ОКМС Коропецької селищної ради № 18-К від 02.05.2022 року ОСОБА_2 поновлено на попередній посаді до прийняття рішення апеляційним судом та доручено головному бухгалтеру централізованої бухгалтерії Відділу ОКМС виплатити ОСОБА_2 10541,36 грн відповідно до п. 6 рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27.04.2022 року.
Як видно із платіжного доручення № 503 від 09.05.2022 року, Відділом ОКМС Коропецької селищної ради ОСОБА_2 виплачено 8485,79 грн середнього заробітку згідно рішення від 27.04.2022 року по справі № 603/550/21 Згідно платіжних доручень № 501 та № 502 від 09.05.2022 року із середнього заробітку ОСОБА_2 утримано 1897,45 грн податку на доходи фізичних осіб та 158,12 грн військового збору 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 15.07.2022 року рішення Монастириського районного суду від 27.04.2022 року змінено та зменшено суму стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 з 99832,88 грн до 50505,91 грн.
Згідно платіжного доручення № 1014 від 02.09.2022 року, Відділом ОКМС Коропецької селищної ради ОСОБА_2 виплачено 32171,46 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно платіжних доручень № 1012 та № 1013 від 02.09.2022 року із середнього заробітку ОСОБА_2 утримано 7193,62 грн податку на доходи фізичних осіб та 599,47 грн військового збору.
Із відповіді управління Державної казначейської служби України у Монастириському районі Тернопільської області № 2-06-06/72 від 31.01.2023 року вбачається, що на підставі виконавчих листів від 03.06.2022 року у справі № 603/550/21 від 27.04.2022 року управлінням проведено безспірне списання коштів з Відділу ОКМС Коропецької селищної ради на користь ОСОБА_2 у розмірі 5000 грн моральної шкоди (платіжне доручення № 1 від 26.08.2022 року) та у розмірі 567,50 грн судового збору (платіжне доручення № 2 від 26.08.2022 року). Окрім того, Відділ ОКМС Коропецької селищної ради перерахував ОСОБА_2 10 541,36 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу щодо негайного виконання рішення суду (платіжні доручення № № 501-503 від 09.05.2022 року) та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 39964,55 грн (платіжні доручення № № 1012-1014 від 02.09.2022 року).
Постановою Верховного Суду від 15.03.2023 року скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 15.07.2022 року та залишено у силі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27.04.2022 року.
Як убачається зі платіжного доручення № 908 від 05.05.2023 року, Відділом ОКМС Коропецької селищної ради ОСОБА_2 виплачено 39708,22 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно платіжних доручень № 906 та № 907 від 05.05.2023 року із середнього заробітку ОСОБА_2 утримано 8878,85 грн податку на доходи фізичних осіб та 739,90 грн військового збору ( а. с. 82-84). 
Розпорядженням селищного голови Коропецької селищної ради № 8-к від 16.01.2023 року відповідача ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Відділу ОКМС Коропецької селищної ради з 19.01.2023 року.
Зі змісту відповідей Відділу ОКМС Коропецької селищної ради № 1017 від 20.07.2023 року та № 1331 від 18.09.2023 року убачається, що виплати за незаконне звільнення ОСОБА_2 відповідно до постанови Верховного Суду від 15.03.2023 року по справі № 603/550/21 проведено у повному обсязі за рахунок коштів місцевого бюджету. Податки і збори нараховані та утриманні з середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у повному обсязі. Кошти за шкоду, заподіяну незаконним звільнення, не відшкодовані, заходи щодо такого відшкодування Відділом не вживались.
Те, що виплати за незаконне звільнення ОСОБА_2 здійснювалися за рахунок коштів місцевого бюджету Коропецької селищної ради також підтверджується відповідями Відділу ОКМС Коропецької селищної ради № 65 від 08.05.2023 року, № 70 від 15.05.2023 року та №102 від 11.08.2023 року.
Як убачається із відповідей Коропецької селищної ради № 689 від 10.11.2022 року, № 751 від 14.12.2022 року, № 774 від 29.12.2022 року, № 309 від 16.05.2023 року, № 362 від 06.06.2023 року та № 702 від 03.11.2023 року, питання про звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника, за зверненнями ОСОБА_2 та Бучацької окружної прокуратури неодноразово виносилось на розгляд селищної ради, однак станом 03.11.2023 року не було вирішене (підтримане).
29.12.2023 року керівник Бучацької окружної прокуратури звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої незаконним звільненням працівника, у розмірі 99832,88 грн.
Про здійснення представництва інтересів держави в особі Відділу ОКМС Коропецької селищної ради та Коропецької селищної ради і пред`явлення даного позову Бучацька окружна прокуратура повідомила Відділ ОКМС Коропецької селищної ради та Коропецьку селищну раду, що підтверджується відповідними повідомленнями.        
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу (п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України). 
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.
У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду.
Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.
Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 233 КЗпП України для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).
Згідно ст. 24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом.
Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України.
Статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.
Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.
У п. 20 постанови № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року Пленум Верховного Суду України зазначив, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора.
Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. 
Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь відповідача шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, що були виплачені ОСОБА_2 09.05.2022 року та 02.09.2022 року на загальну суму 50505,91 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України. 
Крім того, суд виснував, що подані відповідачем докази не є достатньою підставою для зменшення розміру покриття заподіяної відповідачем шкоди.
З таким висновком суду слід погодитися, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.
Відділом ОКМС Коропецької селищної ради на виконання рішення Монастириського районного суду від 27.04.2022 року, 02.05.2022 року здійснено виплату ОСОБА_2 8485,79 грн а також утримано суми податків.
За наслідками перегляду апеляційним судом указаного судового рішення 02.09.2022 року здійснено виплату ОСОБА_2 32171,46 грн, а також утримано суми податків.
Тому саме з 02.05.2022 року та 02.09.2022 року слід обраховувати перебіг встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду для подання позову в частині стягнення з ОСОБА_1 вищевказаних сум.
Разом з тим, керівник Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області звернувся до суду із даним позовом 29.12.2023 року, тобто поза межами річного строку з часу виплати Відділом ОКМС Коропецької селищної ради вищезазначених сум на користь ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України по вищевказаних виплатах.
Доводи Тернопільської обласної прокуратури про те, що судом першої інстанції не враховано, що кошти були виплачені ОСОБА_2 Відділом освіти, культури, молоді та спорту Коропецької селищної ради: 09.05.2022 року, 02.09.2022 року та 05.05.2023 року, тобто основне зобов`язання виконано у повному обсязі 05.05.2023 року і саме з цієї дати розпочався перебіг позовної давності, тому даний позов подано без пропуску річного строку, колегія суддів вважає необгрунтованими та такими, що у повній мірі були спростовані судом першої інстанції.
Зокрема, річний перебіг строку звернення позивача з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника, розпочався з дня проведення Відділом ОКМС Коропецької селищної ради належних виплат незаконно звільненому працівнику - 09.05.2022 року та 02.09.2022 року, тому саме з цього часу обраховується перебіг встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду з регресною вимогою про стягнення виплачених у вказані дати коштів.
Вказане узгоджується із позицією, висвітленою у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 року справа №766/13189/20 та враховано судом при вирішенні даного спору.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення з з ОСОБА_1 шкоди завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, що були виплачені ОСОБА_2 09.05.2022 року та 02.09.2022 року на загальну суму 50505,91 грн. заявлено прокурором поза межами річного строку, визначеного ч 3 ст. 233 КЗпП України.
Посилання Тернопільської обласної прокуратури в апеляційній скарзі на правові позиції, висвітлені висвітлені в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року справа № 675/28/15-ц, в постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року справа №200/13392/13-ц, не спростовують законності та обгрунтованості судового рішення в оскаржуваній прокуратурою частині, оскільки обставини у справах, які розглядалися Верховним Судом, та обставини у даній справі, не є релевантними. 
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Юзьвака І.Я. щодо необхідності зменшення стягнутої з відповідача в користь позивача шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, з 49326,97 грн. до 20000 грн у зв`язку з тим, що стягнута судом сума перевищує отриманий ОСОБА_1 дохід за 2023 рік — 37134,18 грн. пенсії, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки сам по собі факт отримання пенсійних виплат не позбавляє скаржника права та можливості отримувати інші доходи. 
Будь-які інші докази, зокрема, довідки з органу доходів і зборів на підтвердження обставини, що пенсія за вислугою років є єдиним джерелом доходу ОСОБА_1 , у справі відсутні тому, із урахуванням приписів ч. 2 ст. 137 КЗпП України колегія суддів не вбачає підстав для зменшення стягнутої з відповідача в користь позивача шкоди та скасування законного і обгрунтованого рішення в означеній частині.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними в апеляційних скаргах доводами не вбачає. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Юзьвака Ігоря Ярославовича, Тернопільської обласної прокуратури - залишити без задоволення.
Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Постанову суду апеляційної інстанції складено 01 липня2024 року.

Головуюча                                                                        Хома М.В.

Судді                                                                                Костів О.З.

                                                                               Храпак Н.М.