КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції    Матійчук  Г.О. 
Єдиний унікальний номер справи №   757/6427/24
Апеляційне провадження №22ц/824 /11778 /2024
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
29 серпня   2024 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді   -   Мережко М.В.,
суддів                       -   Поліщук  Н.В., Соколової В.В. 
            секретар                  -    Олешко Л.Ю. 
Розглянув  у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  апеляційною скаргою ОСОБА_1   на ухвалу судді  Печерського   районного  суду м. Києва  від 24 квітня  2024 року (про  відмову  у забезпеченні позову)  у  справі  за позовом   ОСОБА_2   до ОСОБА_1 , третя особа  Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м,Києві державної   адміністрації про визначення місця  проживання дитини,
За зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа  Служба у справах дітей та сім`ї  Шевченківської  районної в м Києві  державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.
Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -
В с т а н о в и в :
  У  лютому  2024 року ОСОБА_2   звернулася до суду із вказаним позовом . ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом  у квітні 2024 року .
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини   до спільного розгляду з позовом   ОСОБА_2    про визначення місця проживання дитини та  об`єднано  вказані позови  в одне провадження. 
  ОСОБА_1 11 квітня 2024 року  подав заяву  про забезпечення позову, у якій просить:
- встановити графік перебування дитини ОСОБА_3 з батьком  ОСОБА_1 .   Щотижня з  16.00 год. суботи до 09.00 год. середи - протягом навчального року та до 10.00 год. середи під час шкільних канікул, без присутності матері, починаючи з суботи, що слідує за днем постановлення ухвали суду, з покладенням на батька обов`язку забезпечити явку дитини до школи щосереди протягом начального року, а під час канікул - забезпечити передачу дитини матері ОСОБА_2 , за зареєстрованим місцем проживання батька та дитини   АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_2   надавати  ОСОБА_1  можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з дитиною ОСОБА_3 , своєчасно передавати дитину батьку для проведення часу, відповідно до визначеного судом графіку, шляхом передачі дитини за зареєстрованим місцем проживання батька та дитини - АДРЕСА_1 ; 
- зобов`язати  ОСОБА_2 не чинити  ОСОБА_1   перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , в тому числі, але не виключно - у спілкуванні за допомогою технічних засобів, телефоном, по відеозв`язку тощо під час перебування дитини з матір`ю.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, із лютого 2018 року сім'я сторін, разом з дитиною, постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , де  і  мають  зареєстроване місце проживання. 
  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без попередження  ОСОБА_1   та без надання будь-яких пояснень, разом з сином ОСОБА_3   виїхала з  квартири. З цього часу  ОСОБА_2   чинить  ОСОБА_1   перешкоди у спілкуванні з сином, у вільному спілкуванні та особистих зустрічах з сином відмовляє. З 12 грудня 2023 року і до дня подання цієї заяви  ОСОБА_1   вчиняє всі залежні від нього дії для відновлення контакту з сином.
Також вказує, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідає найкращим інтересам дитини, які полягають у проживанні та перебуванні у благонадійному, комфортному та звичному для дитини середовищі, разом з близькою людиною, з якою дитина від народження має налагоджений емоційний зв`язок - з батьком. Задля захисту прав дитини на нормальний, стабільний розвиток у стійкому на благонадійному середовищі,  ОСОБА_1   вважає за доцільне просити про визначення місця проживання дитини з ним Поряд з цим, до моменту розгляду справи по суті існує обґрунтований ризик подальшого порушення прав дитини та батька у зв`язку з чиненням матір`ю перешкод їхньому спілкуванню. Обмеження спілкування з батьком та розлука з ним призводить до порушення прав дитини та є для неї психотравмуючою ситуацією, що стало підставою для подання вказаної заяви про забезпечення позову.
Вважає, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, внаслідок чинення матір`ю перешкод у вільному, без присутності матері, спілкуванні дитини з батьком та внаслідок налаштовування дитини проти батька, тісний емоційний зв`язок між дитиною та батьком може бути втрачений, що суттєво ускладнить або взагалі унеможливить в подальшому виконання рішення по даній справі (у випадку задоволення зустрічного позову батька), забезпечення найкращих інтересів дитини та її розвитку у стійкому та благонадійному середовищі.
Ухвалою  судді Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року   у задоволенні   заяви ОСОБА_1    про забезпечення позову відмовлено .
Відповідач   ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою про відмову  у  забезпеченні  позову  у справі, подав  апеляційну скаргу,  просить ухвалу скасувати  та  задовольнити заяву  про забезпечення позову якою -
-          встановити  графік  перебування дитини    ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 -
щотижня з  16.00 год. суботи до 09.00 год. середи - протягом навчального року та до 10.00 год. середи під час шкільних канікул, без присутності матері, починаючи з суботи, що слідує за днем постановлення ухвали суду, з покладенням на батька обов`язку забезпечити явку дитини до школи щосереди протягом начального року, а під час канікул - забезпечити передачу дитини матері ОСОБА_2 , за зареєстрованим місцем проживання батька та дитини   АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_2 надавати  ОСОБА_1  можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з дитиною ОСОБА_3 , своєчасно передавати дитину батьку для проведення часу, відповідно до визначеного судом графіку, шляхом передачі дитини за зареєстрованим місцем проживання батька та дитини - АДРЕСА_1 ; 
- зобов`язати  ОСОБА_2   не чинити  ОСОБА_1   перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , в тому числі, але не виключно - у спілкуванні за допомогою технічних засобів, телефоном, по відеозв`язку тощо під час перебування дитини з матір`ю.
У скарзі посилався на  порушення  норм процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що  суд  не з`ясував  співмірність виду забезпечення  позову, який просив вжити відповідач,  позовним вимогам обох  батьків, не оцінив рівноцінність  заходів забезпечення позову  змісту заявлених  позовних вимог.
Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони  були своєчасно   повідомлені про день та час розгляду справи на 29 серпня  2024 року  за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Сторони та їх представники  приймали участь в розгляді  справи в суді апеляційної інстанції.  
Статтею 44 ЦПК України визначено, що  зловживання процесуальними правами є неприпустимим.   
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Відповідно до ст. 12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
 Апеляційна скарга   підлягає  задоволенню  частково  з таких підстав.
 Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення  позову, суд першої інстанції  виходив із того що   обраний позивачем вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Згідно ч.ч. 1, 6, 7, 11 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.
Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
За таких обставин, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
За змістом обох  позовних  заяв - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просять визначити місце проживання дитини.
Відповідно до п. 4 та п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_3   ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визначення місця проживання дитини  є предметом  даного  спору.
Вбачається, що між сторонами виник реальний спір щодо участі батька ОСОБА_1   у вихованні та спілкуванні з дитиною, а розгляд справи триває.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі статтею 157 Сімейного Кодексу України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, яка наразі проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
Суд може обумовити побачення з дитиною у присутністю іншої особи лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.
У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини,  участь батька у вихованні дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту неповнолітнього сина  з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб, зокрема матері, обмежити або взагалі відгородити дитину   від зустрічей із батьком.
Із метою запобігання втрати емоційного контакту батька з   дитиною  , погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи, який може бути тривалим, та вирішення питання про визначення місця проживання  дитини, застосування заходів забезпечення позову в спірних правовідносинах є виправданим.
Про необхідність та важливість контакту дитини  з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.
Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.
Поряд із цим, розглянувши запропоновані відповідачем ОСОБА_7   заходи забезпечення з урахуванням наявних обставин справи, суд   дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення  в частині  визначення графіку спілкування батька з дітьми.
 Правильним є  застереження, що  неможливо задовольнити вимоги  відповідача  про  встановлення саме такого графіку  спілкування із  дитиною, натомість  помилковим рішенням є  повна  відмова  батьку у зустрічах з дитиною.  
Крім того, суд   помилково  вважав    необґрунтованими вимоги   ОСОБА_1    про надання йому можливості спілкування з дитиною  методами телекомунікації.  Суд не врахував ту обставину, що дитина є малолітньою, перебуває  в даний час із матір`ю,  і можливість  спілкування батька з дитиною через системи телекомунікації  є  виправданим, з огляду на встановлені обставини.
Застосування судом відповідного заходу забезпечення позову не порушить прав матері та дитини, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру і не є вирішенням позову по суті спору.
Враховуючи все вищевикладене, інтереси дитини, її вік, суд апеляційної інстанції    вважає, що спілкування батька з дитиною 1 та 3 суботу та неділю  кожного місяця  з 10.00 години суботи до 17.00  неділі  без присутності матері,  буде сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту  дитини  з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.
Крім того, апеляційний суд вважає  за  необхідне доповнити  заходи забезпечення  позову  шляхом   зобов`язання   ОСОБА_2 забезпечити безперешкодне спілкування батьку ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3  за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Telegram, WhatsApp) у режимах аудіо-та /або відеозв`язку конференції щодня тривалістю до  двох  години, з урахуванням режиму та можливостей дитини  для підтримання емоційного контакту.
Такий вид забезпечення позову є співмірним заходом забезпечення заявленого позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.
Часткове задоволення заяви ОСОБА_1   про забезпечення позову у визначений судом спосіб не вирішить спір по суті, а лише забезпечить збереження відносин та емоційного контакту  дітей  з  батьком.
Ураховуючи положення ст. 154 ЦПК України суд першої інстанції  не встановив підстав для застосування зустрічного забезпечення,  не встановлено таких підстав і судом апеляційної  інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Перевіряючи законність і обґрунтованість  ухвали  суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  та вимог, заявлених у суді першої інстанції  відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що ухвала суду  підлягає скасуванню  з постановленням   ухвали про часткове задоволення заяви .
Керуючись ст.ст.  365, 367,369,374,376,381 - 384    ЦПК України, суд,
 
П о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.  
Ухвалу  судді  Печерського  районного  суду м. Києва  від 24 квітня  2024 року скасувати,  ухвалити у справі нове судове рішення.
Заяву  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Встановити графік побачення ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : 
Перша та третя субота та неділя кожного місяця, з 10.00 години суботи до 17.00 неділі  без присутності матері.
Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити безперешкодне спілкування батьку ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3   за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Telegram, WhatsApp) у режимах аудіо-та /або відеозв`язку конференції щодня тривалістю до  двох  години, з урахуванням режиму та можливостей дитини  для підтримання емоційного контакту.
Постанова  суду апеляційної інстанції   набирає законної сили  з дня її прийняття.
Касаційна скарга  на судове рішення  подається протягом тридцяти днів  з  дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.
 
Головуючий:                                                                                     М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                 Н.В. Поліщук
 
                                                                                                            В.В. Соколова