Справа № 132/319/24
Провадження № 22-ц/801/1558/2024
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року	Справа № 132/319/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Павлюк О. О. в залі суду в м. Хмільник Вінницької області,
у цивільній справі № 132/319/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Короткий зміст вимог
У лютому 2024 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі – АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивований тим, що 06.07.2018 АТ «ПУМБ» відповідачу на підставі кредитного договору № 1001071656501 видано кредит в сумі 30 000 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, в зв`язку чим у неї станом на 01.12.2023 виникла заборгованість в розмірі 58 698,06 грн, що складається з: заборгованості за кредитом - 29 954 грн 25 коп.; заборгованості за процентами – 15,9 грн; заборгованості за комісією – 28 727,91 грн.
На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 58 698,06 грн та судовий збір у сумі 2 422,40 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 1001071656501 та було досягнуто згоди щодо умов (зокрема істотних умов) договору, копію проекту якого (оферти) долучено до позовної заяви, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту. Про наявність будь-яких перешкод для подачі вказаних доказів позивачем не заявлялось. Наявність таких перешкод не вбачається і з наявних матеріалів справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
У червні 2024 року АТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 червня 2024 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, надано відповідачці строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2024 року для розгляду цієї справи замінено суддю Матківську М. В., та визначено склад колегії суддів: (суддя-доповідач) Войтко Ю. Б., Міхасішин І. В., Стадник І. М.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позовна заява АТ «ПУМБ» подана через підсистему «Електронний суд» представником Банку ОСОБА_2 . До позовної заяви додано три додатки: опис вкладення відправки, копія довіреності представника та файл з назвою «Позов до ОСОБА_1 ». 
Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що файл додаток «Позов до ОСОБА_1 » об`єднує всі додатки до позовної заяви. Такі як: Кредитний договір (публічна частина та заява Позичальника), паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, виписки по рахунку, платіжне доручення про сплату судового збору та ін. 
На сторінці 4 додатку «Позов до ОСОБА_1 » міститься заява ОСОБА_1 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001071656501 від 06.07.2018 (скріншот з кабінету «Електронного суду» додається). 
Вказана заява ОСОБА_1 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001071656501 від 06.07.2018 містить усі істотні умови кредитного договору: сума кредиту, строк кредитування, графік погашення заборгованості, та підписана особисто Позичальником. 
Тобто, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. 
Відповідачка ОСОБА_1 у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що пунктом 2.2.1 проекту договору (оферти) визначено, що договір вважається укладеним, а умови публічної пропозиції Акцептованими Клієнтом з моменту оформлення заяви на приєднання до договору за умови подання клієнтом документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану, перелік яких визначається відповідно до вимог чинного законодавства України, якщо інший порядок не встановлений буд-якими іншими умовами договору.
Разом з тим, матеріали позовної заяви не місять заяви на приєднання до договору. Натомість позивачем додано копію паспорту споживчого кредиту - Інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, в розділі 7 якого зазначено, що споживач має право безкоштовно отримати копію проекту договору про споживчий кредит у письмовій чи електронній формі за своїм вибором. Це положення не застосовується у разі відмови кредитодавця від продовження процесу укладання договору із споживачем. 
У зв`язку з чим суд першої інстанції вважав, що за вказаних обставин підписання відповідачем лише паспорту споживчого кредиту не свідчить про укладення договору між сторонами на умовах, що запропоновані банком, а лише надає відповідачу право отримати копію проекту вказаного договору.

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 1001071656501 та було досягнуто згоди щодо умов (зокрема істотних умов) договору, копію проекту якого (оферти) долучено до позовної заяви, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту.
При цьому місцевий суд зазначив, що збирати такі докази з власної ініціативи суд не має права з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та верховенства права.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У позовній заяві АТ «ПУМБ» вказувало на те, що відповідачу 06.07.2018 на підставі кредитного договору № 1001071656501 видано кредит в сумі 30 000 грн, при цьому копії кредитного договору та платіжної інструкції про видачу кредиту додавалися до позовної заяви. 
З матеріалів справи встановлено, що позовна заява АТ «ПУМБ» подана 01 лютого 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_2 до Калинівського районного суду Вінницької області.
Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2024 року цивільну справу № 132/319/24 передано на розгляд до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області.
Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області суду від 15 березня 2024 року вказаний позов прийнято до розгляду та у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 43 ЦПК України, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до частини восьмої статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).
Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Отже, альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи та подання такого документу через електронний кабінет.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі №2340/4648/18, від 22 серпня 2019 року у справі №520/20958/18.
Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (ЄСІТС) це сукупність інформаційних та телекомунікаційних підсистем (модулів), які забезпечують автоматизацію визначених законодавством та цим Положенням процесів діяльності судів, органів та установ в системі правосуддя, включаючи документообіг, автоматизований розподіл справ, обмін документами між судом та учасниками судового процесу, фіксування судового процесу та участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції, складання оперативної та аналітичної звітності, надання інформаційної допомоги суддям, а також автоматизацію процесів, які забезпечують фінансові, майнові, організаційні, кадрові, інформаційно-телекомунікаційні та інші потреби користувачів ЄСІТС (пункт 3 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, далі Положення).
Положення визначає порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, зокрема підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування ЄСІТС у складі всіх підсистем (модулів) (пункт 2 Положення).
Підсистема «Електронний суд», підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи (абзац перший пункту 24 Положення).
Інструкція користувача Електронного суду розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за вебадресою https://wiki.court.gov.ua (абзац другий пункту 24 Положення).
Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням (пункт 25 Положення).
Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС (пункт 26 Положення).
До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються. Технічні вимоги щодо форм електронних документів та їхніх додатків, обмеження щодо їхнього розміру, формату та інших характеристик встановлюються Інструкцією користувача Електронного суду (пункт 27 Положення).
Дата та час підписання документа в Електронному суді, а також дата та час його надсилання автоматично зберігаються і не підлягають корегуванню (пункт 28 Положення).
Після надсилання засобами Електронного суду документів особа може у власному Електронному кабінеті відслідковувати рух та стан розгляду таких документів у суді або в органі та установі системи правосуддя. Відомості про доставку документа, його реєстрацію та інші відомості щодо розгляду справ відповідно до наявних технічних можливостей підсистем ЄСІТС надсилаються в автоматичному режимі до Електронного кабінету користувача, від імені якого подано документи.
До позовної заяви АТ «ПУМБ» додано три додатки: копія довіреності представника ОСОБА_2 та файл з назвою «Позов до ОСОБА_1 » з додатками, опис вкладення відправки позову.
При цьому файл додаток «Позов до ОСОБА_1 » об`єднує всі додатки до позовної заяви. Такі як: Кредитний договір (публічна частина та заява Позичальника), паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, виписки по рахунку, платіжне доручення про сплату судового збору та інше. 
На сторінці 4 додатку «Позов до ОСОБА_1 » міститься заява ОСОБА_1 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001071656501 від 06.07.2018, про що свідчить скріншот з кабінету «Електронний суд». 
Проте незважаючи на наявність вказаної заяви в підсистемі «Електронний суд» судом першої інстанції під час розгляду справи не перевірено надані позивачем в електронній формі додатки та не сформовано відповідну копію заяви за допомогою функції друку електронного документа.
Також в матеріалах справи міститься опис вкладення до Укрпошти Стандарт про направлення 28.01.2024 на ім`я ОСОБА_1 позовної заяви про стягнення заборгованості разом з додатками на 24 арк., а саме: копії кредитного договору та паспорту споживчого кредиту з ДКБО, копії паспорта відповідача та довідки з РНОКПП, копії письмових вимог з реєстром відправлень, видача кредиту, виписки та розрахунок заборгованості, довіреність на представництво, платіжна інструкція про сплату судового збору (а.с.29).
Отже, якщо у суді запроваджено підсистему «Електронний суд», то суд повинен розглядати відповідні заяви та скарги. Сам факт прийняття позовної заяви, сформованої в системі «Електронний суд», є доказом отримання судом першої інстанції позову, а також файлів (додатків) підписаних кваліфікованим електронним підписом користувача разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.
Так, відповідно до підписаної з АТ «ПУМБ» заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001071656501 від 06.07.2018, ОСОБА_1 отримала споживчий кредит у розмірі 30 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 % на місяць (1 197,00 грн щомісяця), строком на 24 місяців, тобто починаючи з 06.07.2018 до 06.07.2020.
З позовної заяви АТ «ПУМБ», сформованої в системі «Електронний суд», а також файлів (додатків), підписаних кваліфікованим електронним підписом представника позивача ОСОБА_2 , вбачається і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно був укладений кредитний договір з АТ «ПУМБ» про надання кредитних коштів.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В апеляційній скарзі АТ «ПУМБ» зауважує, що у матеріалах справи, а саме на сторінці 4 додатку «Позов до ОСОБА_1 » міститься заява ОСОБА_1 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001071656501 від 06.07.2018 р. (скріншот з кабінету «Електронного суду» додається). 
Вказана заява ОСОБА_1 містить усі істотні умови кредитного договору: сума кредиту, строк кредитування, графік погашення заборгованості та підписана особисто Позичальником. 
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до положень частин першої-третьої статті 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам. 
Відтак колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 1001071656501 та було досягнуто згоди щодо умов (зокрема істотних умов) договору.
Як вбачається з матеріалів справи, 06 липня 2018 року ОСОБА_1 особисто підписано паспорт споживчого кредиту на підтвердження її інформування, як споживача, про загальні умови кредитування, зокрема, умов з оплати щомісячних платежів, процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредитної заборгованості тощо (а.с.4).
Після отримання достатньої інформації про умови кредитування, в той же день, позичальником ОСОБА_1 підписана заява № 1001071656501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі в розмірі 30 000 грн строком на 24 місяців зі сплатою 3,99% комісії та процентів в розмірі 0,01% річних, із зобов`язанням здійснювати повернення кредиту рівними ануїтетними платежами щомісяця в розмірі 2 447 грн 13 коп. до 06 числа кожного календарного місяця, строком до 06.07.2020 та з оплатою останнього платежу на суму 2 447 грн 11 коп. Кредитні кошти видані позичальнику за правом вибору шляхом переказу на її банківський рахунок, за яким випущено платіжну картку.
Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилась із тим, що може обирати будь-які передбачені договором послуги. Зокрема, щодо права банка вимагати від позичальника дострокового повернення всього споживчого кредиту або частини споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості, та висуванням відповідної вимоги про дострокове повернення. Цю вимогу позичальник зобов`язаний виконати в строк, не пізніше 30-ти днів з дня її отримання.
Отже договір, укладений між сторонами складається з заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування від 06 липня 2018 року, в якому відповідачем узгоджено такі суттєві умови кредитування, як розмір встановленого кредиту, строк кредитування, річна процентна ставка за користування кредитом, комісія тощо та публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка хоча не підписана особисто позичальником, але узгоджена нею шляхом особистого підписання заяви на приєднання від 06 липня 2018 року, в якій нею підтверджено прийняття такої пропозиції, яка зокрема містить порядок дострокового повернення споживчого кредиту (а.с.10-15).
Банк виконав взяті на себе зобов`язання за Договором та надав ОСОБА_1 кредитні кошти, що підтверджується випискою/особовим рахунком з 06.07.2018 по 01.12.2023 (а.с.21-22).
Згідно з розрахунком заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 , станом на 01.12.2023 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 58 698,06 грн, з яких 29 954, 25 грн заборгованість за кредитом, 15,9 грн заборгованість по процентах, 28 727,91 грн заборгованість за комісією (а.с.19-20).
Відповідно до частини першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.
Тобто положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.
Враховуючи наведене, колегія суддів двйшла висновку про доведеність банком за допомогою належних доказів обставин, які підтверджують укладення з відповідачем договору-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які надані позивачем до матеріалів справи, зокрема, суми кредиту, строку кредитування, графіку погашення заборгованості.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (статті 3, 12, 13, 20 ЦК України, статті 12, 13, 44 ЦПК України).
Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач відзиву на позовну заяву не подала, не заперечувала факти укладання кредитного договору, отримання кредиту, не спростовувала розрахунку та розміру боргу, не подала своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову.
Разом з тим, в ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Апеляційний суд звертає увагу, що АТ «ПУМБ» надав відповідачу кредит на власні потреби, тобто у формі споживчого кредиту.
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1, 2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У справі встановлено, що відповідно до п. 5.7.3 публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів.
У пункті 4 заяви на приєднання зазначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99 %.
Колегія суддів звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ«ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, колегія суддів дійшла до переконання, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії в розмірі 28 727,91 грн за обслуговування кредитної заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає встановленим факт порушення відповідачем умов договору кредиту, а тому заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 954,25 грн та заборгованість за процентами у розмірі 15,90 грн є доведеною, та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.
За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат
Оскільки позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача на підставі частини першої, частини тринадцятої статті 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 236,88 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 1 855,32 грн, а всього 3 092, 20 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 травня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (код ЄДРПОУ 14282829, юридична адреса: м. Київ, вул. Андріївська, 4) заборгованість у розмірі 29 970 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят) грн 15 коп., яка складається з: 29 954 грн 25 коп. заборгованості за кредитом; 15 грн 90 коп. заборгованості за процентами. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (код ЄДРПОУ 14282829, юридична адреса: м. Київ, вул. Андріївська, 4) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 236 грн 88 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1 855 грн 32 коп., а всього 3 092 (три тисячі дев`яносто дві) грн 20 коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                  Ю. Б. Войтко

Судді:                                           І. В. Міхасішин

                                         І. М. Стадник