КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 червня 2024 року місто Київ.
Справа № 757/54210/20-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1703/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Головуючого судді (судді-доповідача)  Желепи О.В.,
суддів:                                                  Мазурик О.Ф., Немировської О.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступником прав та обов`язків якого є ОСОБА_2 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року (ухвалено у складі судді Підпалого В.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)
у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником прав та обов`язків якого є ОСОБА_2 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики
 
ВСТАНОВИВ
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 257 024 гри 70 к., три відсотка річних в розмірі 17 386 грн 14 к., інфляційні в розмірі 39 067 грн 75 к., проценти за користування коштами 26 064 грн 73 к. а всього стягнути 339 543 грн 32 к. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01 березня 2018 року позивач надав в борг відповідачу грошові кошти для особистих потреб у розмірі 302 500 грн, що на момент отримання становило 11 000 доларів США, на підтвердження чого боржником була надана розписка. Позика була видана на строк 6 місяців, починаючи з 01 березня 2018 року, кінцевий строк повернення грошових коштів - 01 вересня 2018 року. Проте обов`язок з повернення відповідач виконав частково та з простроченням. Загальна сума сплачених коштів складає 54 800 грн, що в еквіваленті за курсом АТ КБ «ПриватБанк» на день перерахування становило 2000 доларів США, таким чином сума заборгованості за договором позики складає 9 000 доларів США, що станом на день складання позовної заяви становить 257 024 грн 70 к.
Відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникненням відповідачем мирного вирішення спору, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. 
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року в задоволені позову відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду позивач ОСОБА_1 15 червня 2023 року, згідно поштової відмітки, подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, неповно з`ясовано обставини та неправильно досліджено та оцінено докази, що мають значення для справи, висновки викладені у оскаржуваному рішенні суду не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого рішення суду є незаконним та необґрунтованим.
Вказує, що якщо суд сумнівався в відповідності поданої позивачем копії розписки оригіналу та в наявності такої розписки у позивача, він процесуально зобов`язаний був витребувати оригінал такої розписки у позивача для дослідження та ознайомлення, зазначити про це в ухвалі, а не відмовляти в задоволенні позову.
Зазначає, що відмова в задоволенні позову з підстав ненадання оригіналу розписки, якої ніхто не вимагав для ознайомлення та не досліджував під час судового розгляду справи свідчить про формальність підходу та не бажання розглянути спір, внаслідок чого порушено право позивача надане ст. 15 Цивільного кодексу України.
Звертає увагу суду, що у позивача є в наявності оригінал розписки, копія якої була долучена до позовної заяви, повторно долучено копію розписки до апеляційної скарги та наголошує про готовність надати оригінал суду для дослідження та ознайомлення в ході апеляційного розгляду справи.
Ухвалою від 13 липня 2023 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року зупинено провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_5  про стягнення коштів за договором позики- до залучення до участі у справі правонаступників померлого ОСОБА_1 .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року поновлено провадження за даною апеляційною скаргою.
У судовому засіданні від 28 травня 2024 року колегія суддів залучила Нардекову Олену Андріївну, яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як правонаступника ОСОБА_1 .
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надавався. 
Згідно з ч. З ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_6 , підтримав доводи апеляційної скарги. ОСОБА_5 в судовому засіданні 28 травня 2024 року просив відкласти розгляд справи для укладення мирової угоди, а в судове засідання 20 червня 2024 року не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був належно повідомлений, що підтверджується розпискою (а.с. 187).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення районного суду не відповідає.
Судом встановлено, що згідно з копією розписки від 01.03.2018 року між сторонами укладено договір позики, сторонами якого є ОСОБА_1 (іменований як позикодавець) та ОСОБА_5 (іменований як позичальник). Останній отримав від позикодавця, а позикодавець передав грошові кошти в сумі 302 500, 00 грн., що станом на момент передачі становило 11 000 доларів США, у власність позичальника, які він зобов`язався повернути у визначений договором строк у розмірі, еквівалентному 11 000 доларів США.
Сторони домовились про повернення позичальником всієї позики до 01.09.2018 року.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду оригіналу розписки на підтвердження того, що боргове зобов`язання відповідачем виконано не було, а від так позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність боргових зобов`язань відповідача перед ним.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 95 ЦПК України
1.Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
2. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
4. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
5. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
6. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви було долучено копію розписки, яка була завірена підписом позивача.
З матеріалів справи також вбачається, що судом в порушення вимог ч.6  ст. 95 ЦПК України оригінал розписки не витребовувався.
Відмовляючи у задоволенні основного позову з тих підстав, що наявність заборгованості за  договором позики є недоведеною, суд не витребувавши оригінал розписки для огляду,  не врахував наведені вище  вимоги процесуального законодавства і фактично ухилився від вирішення спору по суті.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18, та від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899св20.
Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується борговим документом - розпискою від 1 березня 2018року, копія якої наявна в матеріалах справи. 
В судовому засіданні Київського апеляційного суду колегія суддів дослідила оригінал вказаної розписки. Факт того, що вказана розписка виконана ним особисто відповідач не заперечував.
Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17).
В той же час відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
З наведеного випливає, що якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики.
Доказів того, що договір позики укладений між сторонами є нечинними, матеріали справи не містять, його дійсність відповідачем не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин також суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний.
Апеляційним судом встановлено, що позивач передавав боржнику кошти в гривнях. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернення коштів у розмірі, еквівалентному 11 000 доларів США. Позивач зазначив, що відповідач повернув борг частково в сумі еквівалентній 2 000 доларів, залишок боргу становить суму еквівалентну 9 000 доларів США,- 257 024, 70 грн.
Судом встановлено, що на протязі 6 місяців до 01 вересня 2018 року відповідач позику повністю не повернув, що свідчить про доведеність порушених прав позивача.   Позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу є  обґрунтованими, доведеними, а тому в цій частині вимоги підлягають до задоволення.
Що стосується стягнення відсотків, то судом встановлено, що договором стягнення відсотків передбачено не було.
Суд виснує, що за обставинами даної справи положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.
Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.
Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
Вказаний висновок викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16 (провадження
№ 14-465цс18).
З огляду на те, що сторони домовились про повернення боргу в сумі, що еквівалентна іноземній валюті, і вимоги позивач заявляє по курсу валют, станом на час подачі позову та проведення розрахунку, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за ч.1 ст. 1048 ЦК України в сумі 26 064 грн. 73 коп. задоволенню не підлягають. 
В той же час, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
З урахуванням зазначеного вище розміру неповернутої позики, 3% річних від простроченої суми, які підлягають до стягненню становитимуть - 17 386, 14 грн.
Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 22 червня 2020 року у справі № 752/10525/16-ц (провадження № 61-38160св18).
Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач заявив вимоги про стягнення боргу в гривнях, але вирахував його з урахуванням застосування курсу долара США на час звернення з позовом до суду.
Приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом з тим, згідно розписки від 1 березня 2018 року, ОСОБА_5 взяв на себе зобов`язання повертати еквівалент 11 000 доларів США, а відтак, підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат, відсутні.
Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Частиною 1 ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням вищевикладеного, та враховуючи, що суд не повно встановив обставини, які мали значення для вирішення справи, порушив норми процесуального права і таке порушення стало наслідком не вірного вирішення спору, висновки суду не відповідають встановленим обставинам колегія суддів вважає, що рішення підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення заявлених позовних вимог з зазначених вище підстав.
Сума основного боргу 257 024, 70 грн та три відсотка річних в розмірі 17 386, 14 грн, підлягають стягненню на користь правонаступників позивача:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3   та ОСОБА_4 , по 91 470 грн 28 коп. на користь кожного
Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2 групи   з ОСОБА_5 в дохід держави пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір  за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 6 860 грн 25 коп.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 387   ЦПК України, колегія суддів,-
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником прав та обов`язків якого є ОСОБА_2 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4  задовольнити частково.
Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 , правонаступником прав та обов`язків якого є ОСОБА_2 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до ОСОБА_5  задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму  основного боргу в розмірі 257 024, 70 грн та три відсотка річних  17 386, 14 грн, по 91 470 грн 28 коп на користь кожного з позивачів.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 6 860 грн 25 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.
 
Головуючий                                                                                         О.В. Желепа 

Судді                                                                                                      О.Ф. Мазурик

      О.В. Немировська