Ухвала
 
18 вересня 2024 року
м. Київ
 
справа № 211/1735/24
провадження № 61-12478 ск 24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ситнік О. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року та  постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.       У березні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, щомісячно, починаючи стягнення з 01 березня 2024 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 років, або завершення навчання, в залежності від того, яка подія настане раніше.
 
2.       Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 14 травня 2024 року позов  ОСОБА_3 задовольнив частково. Стягнув аліменти з  ОСОБА_1 на користь та на утримання  ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду, тобто з 14 березня 2024, але не більш ніж до досягнення повнолітньою дитиною двадцяти трьох років за умови продовження навчання. В іншій частині в задоволенні позову відмовив. Стягнув з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1211, 20 грн.
 
3.       Дніпровський апеляційний суд постановою від 08 серпня 2024 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року змінив. Зменшив розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на період навчання, з 1/6 до 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісчно. В Іншій частині рішення суду залишив без змін.
 
4.       У вересні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником ОСОБА_2 , на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року та  постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
 
5.       Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
6.       Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
7.       Пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України встановлено, що малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
8.       Також пунктом 2 частини шостої цієї ж статті встановлено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
9.       Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження, зокрема, призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
 
10.   Частинами першою та другою статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
 
11.   Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, щодо спадкування, щодо приватизації державного житлового фонду, щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
12.   Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання.
 
13.   Таким чином, дослідивши предмет позову, складність справи та значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд дійшов висновку про малозначність цієї справи, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, оскільки стаття 19 ЦПК України розташована у Розділі I «Загальні положення» та поширюється й на касаційне провадження.
 
14.   Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами «б» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відповідно до яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню у випадках, якщо особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, а також якщо справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
 
15.   Так скаржник, обґрунтовуючи касаційну скаргу як таку, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього, оскільки спірні правовідносини стосуються питання утримання його повнолітньої дитини та істотно впливають на його права та обов`язки, як військовослужбовця. Визначена судами сума аліментів істотно впливає на майнове становище касатора, враховуючи ту обставину, що він тричі був у госпіталі з пораннями, до 60% нарахованої йому заробітної плати витрачається на ГСМ, придбання авто та запчастин, харчів, обмундирування, дронів та іншої спецтехнікии. У нього є підозри, що по факту стягувані аліменти будуть використанні не за цільовим призначенням. Також на даний час скаржник, як військовий, має УБД, що дає право ОСОБА_3 у вигляді пільги на безкоштовне навчання в любому інституті денної форми з отриманням усіх пільг та стипендії. 
 
16.    Перевіривши зазначені доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що наведені доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для нього, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Водночас матеріальний критерій для цього не може бути визначальним, адже законодавець окремо обмежив доступ до касаційної інстанції саме за матеріальним критерієм.
 
17.   Також, наведена скаржником обставина про неможливість спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи не дає достатніх підстав для висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки касаційна скарга не містить інформації про те, при розгляді якої саме іншої справи (відсутні відомості про унікальний номер справи, сторін і стадію розгляду такої справи судом) ОСОБА_1 позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями в цій справі, а також не зазначено, які саме обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, йому необхідно спростувати. Саме по собі, без належного обґрунтування та надання відповідних доказів, посилання на те, що скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовим рішенням, при розгляді іншої справи не може свідчити про наявність такої обставини. 
 
18.   Доводи скаржника фактично полягають у його незгоді з оцінкою судом першої та апеляційної інстанції зібраних у справі доказів та встановлених обставин.
 
19.   Разом з цим, Верховний Суд роз`яснює скаржнику, що його право звернутись до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів, які з нього стягуються за рішенням суду, якщо з часом сума аліментів виявиться непосильною для нього, не обмежується законом.
 
20.   Верховний Суд зауважує, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено. Сама лише вказівка на те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи або суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково без належного обґрунтування та підтвердження належними доказами зазначених обставин, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.
 
21.   Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
 
22.   У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
23.   Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.
 
24.   Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
25.   При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення ЄСПЛ у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
26.   Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
27.   Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
28.   Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_2 , як представником ОСОБА_1 , подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
29.   Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
30.   За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
1.       Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року та  постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 серпня 2024.
 
2.       Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                       В. В. Пророк
 
Є. В. Петров
 
О. М. Ситнік