К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

2 липня 2024 року                                                                          місто Київ
 
справа № 755/3298/24
апеляційне провадження № 22-ц/824/11424/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області у складі судді Проць Т.В. від 17 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу "Садівницьке товариство "Стугна-1" Управління Південно-Західної залізниці" про визнання рішення та дій незаконними,  
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОК "СТ "Стугна-1" Управління Південно-Західної залізниці" у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення правління ОК "СТ "Стугна-1", яке оформлене протоколом від 10 червня 2023 року;  зобов`язати ОК "СТ "Стугна-1" здійснити перерахунок заборгованості по електроенергії по земельній ділянці № 35 по вулиці Прохолодна, СК "СТ "Стугна-1" Управління Південно-західної залізниці"; стягнути з ОК "СТ "Стугна-1" моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
 
Позов обґрунтовано тим, що 10 червня 2023 року на засіданні правління ОК "СТ "Стугна-1" Управління Південно-західної залізниці", членом якого є позивач, було абсолютно безпідставно та незаконно прийнято рішення про підняття тарифів за електроенергію в розмірі 3 грн за 1 кВт. Це рішення прийнято всупереч постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 року № 483 (зі змінами), якою на період з 1 червня 2023 року по 31 грудня 2023 року затверджена фіксована ціна за 1 кВт год в розмірі 2 грн 64 коп. 
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.
 
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із оспорюванням рішення правління товариства, що є порушенням прав учасника на управління товариством і є корпоративним спором, належить до юрисдикції господарських судів, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Скаржник зазначає, що суд неправомірно відмовив у відкриття провадження, оскільки спірні правовідносини мають цивільно-правовий характер - щодо користування членом товариства майном товариства - електричними мережами, а тому не мають характеру корпоративних. Відповідні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 182/1576/19, від 29 вересня 2021 року                         у справі № 761/3726/19.
  
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи без її участі, апеляційну скаргу підтримує та просить задовольнити.
 
ОК "СТ "Стугна-1" в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
 
За вимогами частини 1 статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
 
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
За загальним правилом, передбаченим у частині 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства
 
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.
 
Разом з тим відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
 
Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.
 
За змістом частин 1-3 - статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти
підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
 
Отже, вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України, щодо віднесення до господарських правовідносин, зокрема правовідносин, які виникають з некомерційної діяльності, спрямованої на забезпечення матеріально-технічних умов функціонування таких суб`єктів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18, пункт 4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19, пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.
 
Пунктом 3 частини 1 статті 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів віднесено розгляд справ у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльностітакої юридичної особи, крім трудових спорів.
 
Отже, спори про визнання недійсними рішень вищого органу управління суб`єкта некомерційного господарювання щодо вирішення питань, пов`язаних з управлінням такою особою, між суб`єктом некомерційного господарювання та одним з його засновників (членом) належать до господарської юрисдикції відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України виходячи з характеру правовідносин, які є предметом такого спору (щодо визнання недійсним рішення вищого органу управління такої юридичної особи, прийнятого в межах його виключної компетенції).
 
У частині 1 статті 1 Закону України "Про кооперацію" визначено, що кооперація - це система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.
 
Кооператив - юридична  особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних,соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
 
Обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу (частина 1 статті 2 Закону України "Про кооперацію").
 
Відповідно до статті 8 Закону України "Про кооперацію" статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут кооперативу повинен містити відомості, зокрема, склад його засновників, умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього. Статут може містити інші пов`язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству.
 
Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу, серед іншого, є участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління.
 
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:06:004:002, яка знаходиться в СТ "Стугна-1", Українська міська рада, Обухівський район, Київська область. ОСОБА_1 також є членом ОК "СТ "Стугна-1" Управління Південно-Західної залізниці".
 
Згідно пункту 5.2 Статуту ОК "СТ "Стугна-1" Управління Південно-Західної залізниці" органами управління товариством є Загальні збори членів товариства та виконавчий орган правління товариства. 
 
Рішенням Правління ОК "СТ "Стугна-1" Управління Південно-Західної залізниці", оформлене протоколом від 10 червня 2023 року встановлено з 1 червня 2023 року плату за надані послуги з електрозабезпечення садових будинків в кооперативі в розмірі 3 грн за     1 кВт.
 
Згідно письмового попередження у разі несплати боргів, садова ділянка № 35 Чірікова буде відключена від електропостачання з 1 березня 2024 року.
 
Вважаючи, що тариф за електроенергію підвищено незаконно, в результаті чого відбувається переплата за відповідні послуги, ОСОБА_1 звернулася до суду.
 
Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що спір про дійсність рішення правління ОК "СТ "Стугна-1" Управління Південно-Західної залізниці", зокрема про підняття тарифу на електропостачання, охоплюється поняттям "управління юридичною особою" як такий, що є спором про компетенцію органу управління кооперативу приймати рішення, віднесені до його виключної компетенції, що відповідно до пункт 3 частини 1 статті 20 ГПК України віднесено до юрисдикції господарських судів.
 
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки спірне питання має розглядатися за правилами господарського судочинства.
 
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції. Аргументи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права, які регулюють юрисдикцію даного спору.
 
Колегія суддів не бере до уваги посилання у апеляційній скарзі на неврахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 січня 2022 року у справі № 182/1576/19, від 29 вересня 2021 року № 761/3726/19, оскільки висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними. Так, у наведених постановах спірні правовідносини виникли у зв`язку із відключенням споживача від електропостачання, що суттєво відрізняється від предмету даного позову - оскарження рішення органу правління товариства.
 
З урахуванням викладеного, ухвала Обухівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Головуючий                                                                      

 
 
Судді: