ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 р. 	Справа № 480/367/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Сумський завод продовольчих товарів" на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Воловик С.В.) від 07.05.2024  по справі № 480/367/24 за позовом Приватного акціонерного товариства "Сумський завод продовольчих товарів" до Головного управління ДПС у Сумській області
про припинення адміністративного арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПрАТ "Сумський завод продовольчих товарів", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив припинити адміністративний арешт майна, що перебуває (розміщене, зберігається) за адресами: Сумська область, Сумський район, с. Бездрик, вул. Зарічна, буд. 1, Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 142/Б, корпус 1, Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 142/Б, корпус 3.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що адміністративний арешт має бути припинений, оскільки ПрАТ «Сумський завод продтоварів» має важливе значення для галузі національної економіки чи задоволення потреб територіальної громади, на ньому працевлаштовано більше ніж 400 працівників, сплачуються податки та відсутня заборгованість до бюджетів всіх рівнів. Позивач зауважив на тому, що арештоване нерухоме майно перебуває в іпотеці, у зв`язку з чим, не може бути відчужене. Вказує, що ПрАТ «Сумський завод продтоварів» повідомило, що включено до переліку верифікованих суб`єктів агропромислового комплексу та є критично важливим підприємством для економіки та забезпечення життєдіяльності населення і держави.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2024  по справі № 480/367/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що апелянт. подав до контролюючого органу в довільній формі повідомлення про неможливість вивезення первинних документів, підписане керівником підприємства та головним бухгалтером, в якому зазначив обставини, що призвели до втрати та/або неможливості вивезення первинних документів, податкові (звітні) періоди – всі документи, а також загальний перелік первинних документів в Акті про вилучення для знищення документів. Також вказує, що позивач перебував у процесі відновлення втрачених документів, які вимагались до перевірки, про що були надані відповідні докази, тож ПАТ «Сумській завод продтоварів» мав законні очікування, що ГУ ДПС в Сумській області буде дотримуватись вимог діючого законодавства та після отримання повідомлення про втрату документів надасть ПАТ «Сумській завод продтоварів» строк для відновлення документів та вживатиме інших заходів, передбачених п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ (або зупинить розпочату перевірку або не розпочинатиме такої перевірки – залежно від того, який порядок передбачено внутрішніми процедурами відповідача як державного органу).
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Сумський завод продовольчих товарів" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 по справі № 480/367/24 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що а підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82, пп. 69.352 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, ГУ ДПС у Сумській області 28.12.2023 прийнято наказ № 1927-кп про проведення документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «Сумський завод продтоварів» та видані направлення на перевірку №№ 68/18-28-07-01, 66/18-28-07-02, 65/18-28-07-01.
З метою проведення перевірки, 10.01.2024 посадові особи ГУ ДПС у Сумській області прибули за місцезнаходженням позивача, проте, генеральний директор ПрАТ «Сумський завод продтоварів» відмовився від допуску до перевірки, у зв`язку з чим був складений акт № 29/18-28-07-01-08/00375160.
З огляду на відмову платника податку від проведення перевірки, в.о. начальника ГУ ДПС у Сумській області 10.01.2024 прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків № 85/18-28-07-01.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.01.2024 по справі № 480/252/24, обґрунтованість застосування адміністративного арешту майна ПрАТ «Сумський завод продтоварів”, було підтверджено, а згідно з протоколом № 91/12/18-28-07-01 від 16.01.2024, описано майно на загальну суму 27408945,71 грн.
Разом з тим, вважаючи, що наявні правові підстав для припинення адміністративного арешту, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що підставою для припинення адміністративного арешту майна, застосованого рішенням № 85/18-28-07-01 від 10.01.2024 р., є усунення позивачем причин застосування такого арешту, тобто, допущення посадових осіб податкового органу до проведення документальної планової виїзної перевірки.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини, що склалися у справі, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Згідно з п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи (п.п.16.1.9); допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом (п.п. 16.1.13).
Відповідно до п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право:
- проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (п.п.20.1.4);
- доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу (п.п.20.1.13).
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з п. 77.1 ст. 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки
Відповідно до п. 77.6 ст. 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Нормами п. 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення, зокрема, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених ПК України, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених ПК України, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Пунктом 81.2 ст. 81 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.
У разі якщо при організації документальної планової та позапланової або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному ст. 42 ПК України.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови.
Підстави застосування адміністративного арешту майна та порядок його застосування визначені ст. 94 ПК України, в якій закріплено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з передбачених п. 94.2 ст. 94 ПК України обставин. Однією з таких обставин є відмова платника податків від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.
Адміністративний арешт застосовується рішенням керівника контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою) за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 ст. 94 ПК України; обґрунтованість арешту має бути перевірена судом протягом 96 годин з дня прийняття рішення про застосування адміністративного арешту.
При цьому, арешт майна є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання платником податків передбачених законом обов`язків.
Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні (пункт 94.10).
Відповідно до п. 94.19 ст. 94 ПК України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з: 94.19.1. відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим; 94.19.2. погашенням податкового боргу платника податків; 94.19.3. усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту; 94.19.4. ліквідацією платника податків, у тому числі внаслідок проведення процедури банкрутства; 94.19.5. наданням відповідному контролюючому органу третьою особою належних доказів про належність арештованого майна до об`єктів права власності цієї третьої особи; 94.19.6. скасуванням судом або контролюючим органом рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про арешт; 94.19.7. прийняттям судом рішення про припинення адміністративного арешту; 94.19.8. пред`явленням платником податків дозволів (ліцензій) на провадження діяльності, а також документа, що підтверджує реєстрацію реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, здійснену в установленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; 94.19.9. фактичним проведенням платником податків інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки; 94.19.10. взяттям контролюючим органом на податковий облік нерезидента на підставі акта перевірки.
Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, зокрема, така обставина: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для прийняття ГУ ДПС у Сумській області рішення про застосування адміністративного арешту майна ПрАТ «Сумський завод продтоварів» слугував саме факт відмови останнього від допуску посадових осіб податкового органу до проведення документальної планової виїзної перевірки, призначеної наказом № 1927-кп від 28.12.2023 р.
В свою чергу, обґрунтованість застосування вказаного адміністративного арешту, була предметом спорту в рамках № 480/252/24, за результатом розгляду якої, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.01.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2024, обґрунтованість застосування адміністративного арешту було підтверджено.
Колегія суддів зазначає, що підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків є способом забезпечення збереження поточного майнового становища платника податків і не є ані способом притягнення платника податків до відповідальності, ані способом вчинення контролюючим органом дій, направлених на реалізацію арештованого майна. Водночас у випадку наявності судового рішення про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, платник податків не позбавлений можливості звернутися із заявою про його припинення, якщо в подальшому наказ про проведення перевірки буде визнано незаконним.
Судом встановлено, що ПрАТ "Сумський завод продовольчих товарів" звертався до суду із позовною заявою, в якій просив, зокрема визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС в Сумській області від 28 грудня 2023 року № 1927-КП "Про проведення документальної планової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства "Сумський завод продовольчих товарів" та ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 480/237/24.
Разом з тим, станом на момент звернення позивача до суду першої інстанції із вимогою про припинення адміністративного арешту майна, рішення у справі № 480/237/24 не ухвалене.
Враховуючи те, що підставою для припинення адміністративного арешту майна, застосованого рішенням № 85/18-28-07-01 від 10.01.2024, є усунення позивачем причин застосування такого арешту, а саме допущення посадових осіб податкового органу до проведення документальної планової виїзної перевірки, що платником податків не забезпечено, а наказ Головного управління ДПС в Сумській області від 28 грудня 2023 року № 1927-КП "Про проведення документальної планової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства "Сумський завод продовольчих товарів", станом на дату звернення до суду із позовною заявою є чинним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для припинення адміністративного арешту.
При цьому, суд враховує, що предметом спору у цій справі є виключно наявність або відсутність підстав для припинення адміністративного арешту, які чітко визначені нормами ПК України, а тому доводи апелянта щодо обставин подання до контролюючого органу повідомлення про неможливість вивезення первинних документів, перебування у процесі відновлення втрачених документів, які вимагались до перевірки на висновки суду у цій справі не впливають. Посилання апелянта на те, що однією із таких підстав, передбаченою пп. 94.19.7. п. 94.19 ст. 94 ПК України є прийняття судом рішення про припинення адміністративного арешту – саме це і просив апелянт у своїй позовній заяві, колегія суддів зазначає, що ухваленню такого рішення повинні передувати умови та підстави, які пов`язані з тим, що обставини застосування адміністративного арешту перестали існувати або усунуті платником. В свою чергу, позивачем у справі таких підстав, окрім як посилання на пп. 94.19.7. п. 94.19 ст. 94 ПК України, з урахуванням обставин цієї справи не наведено.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1               ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Сумський завод продовольчих товарів" залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 по справі № 480/367/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко