КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 381/770/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9104/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Ковалевська Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И 
 
18 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                      Головуючий - Немировська О.В.,
                   судді - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.
                   секретар - Черняк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2024 року, 
 
встановив:
у лютому 2024 року заявник звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що ОСОБА_2 , який є її дядьком, чинить щодо неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2024 року у задоволенні заяви було відмовлено.  
Не погоджуючись з рішенням, заявник подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та видати обмежувальний припис, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник посилалась на те, що проживає в будинку АДРЕСА_1 , а її дядько ОСОБА_2 проживає в м. Києві, ніде не працює, пенсіонер. ОСОБА_1 потерпає від насильства зі сторони ОСОБА_2 вже протягом певного часу. Після скандалів, сварок, образ та погроз з боку ОСОБА_2 заявниця не може належним чином виконувати свої професійні обов`язки, оскільки він не контролює свої дії (вчинки). 14 листопада 2023 року, ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно ОСОБА_1 (ображав нецензурними словами та завдав тілесних ушкоджень) на її робочому місці. Після виклику поліції було складено протокол про вчинення домашнього насильства та передано до суду, однак постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зважаючи на це, заявниця переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства щодо неї з боку ОСОБА_2 та настання наслідків для її здоров`я є дуже високою.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2024 року у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису було відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження чинення ОСОБА_2 щодо неї домашнього насильства. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
У своїй апеляційній скарзі заявник посилається на те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено подані докази та не надано їм відповідну оцінку, що призвело до помилкового вирішення справи по суті. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
При зверненні до суду із заявою на підтвердження фізичного насильства з боку ОСОБА_2 відносно заявника було надано копію довідки КНП ФМР «Фастівська БЛІЛ» від 14 листопада 2023 року, діагноз: забій лівого передпліччя, та копію постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2024 року. 
В постанові суду зазначено, що протокол серії ВАД №583552 від 22 листопада 2023 року, складений відносно ОСОБА_2 , не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Обставини, описані в протоколі, а також пояснення свідків, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише форма/вид вчиненого насильства відносно ОСОБА_1 , а й про можливість завдання внаслідок цього шкоди її психічному або фізичному здоров`ю та в чому така шкода виразилась, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності.
Надані до суду письмові докази не містять інформації про обставини, на які посилається заявник у своїй заяві, не підтверджують факт здійснення фізичного чи психологічного насилля з боку ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 .
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що дії, які вона вважає домашнім насильством психологічного та фізичного характеру, чиняться ОСОБА_2 з метою одержання від неї грошових коштів. Заявник зазначила, що ОСОБА_2 є братом її матері, яка померла. Вказувала, що останній відмовився від спадщини після смерті батьків, однак вважає, що має право на частину спадщини після смерті матері ОСОБА_1 . 
Враховуючи надані заявником пояснення, які свідчать про можливість виникнення між нею та ОСОБА_2 спору цивільного характеру, суд не вбачає ознак чинення щодо ОСОБА_1 домашнього насильства. 
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання  та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання  та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у тому числі на дядька (тітку) та племінника (племінниці), двоюрідних братів і сестер, двоюрідного діда (бабу) та двоюрідного онука (онучки).
Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суд під час вирішення даної заяви надавав оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішив питання про дотримання прав та інтересів учасників справи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд встановив, чи піддавався заявник домашньому насильству та яким його формам, а також оцінив ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, надані заявником докази не підтверджують чинення фізичного чи психологічного насильства щодо неї в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом та не дають підстави для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо заінтересованої особи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд 
 
постановив: 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 26 червня 2024 року.
 
Головуючий                                                
 
Судді