П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  127/127/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Каленяк Р.А.   
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.  

16 липня 2024 року                                                                                           м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Мокрак С.А., 
позивача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Цубера М.М.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії БАВ № 00201353 від 21.12.2023, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції України, про скасування постанови серії БАВ № 00201353 від 21.12.2023, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Вінницький міський суд Вінницької області рішенням від 11.04.2024 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що оглянувши наданий представником відповідача відеозапис, суд вважає таким, що підтверджує порушення водія ОСОБА_1 п. 8.4 г) ПДР України та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, судом було встановлено, що відповідачем роз`яснено водію його права та при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності було дотримано процесуального порядку. При цьому, позивачем не надано жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені в оскаржуваній постанові.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він правопорушення у якому його визнав винним інспектор поліції не здійснював та ПДР України не порушував. 21.12.2023 не був водієм транспортного засобу марки Hundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом не знаходився та постійно перебував на місці пасажира, а тому не вчиняв адміністративного правопорушення. На відео з камери відео реєстратора службового автомобіля не зафіксовано факт зупинки автомобіля, а лише те, що автомобіль працівників поліції під`їхав до припаркованого автомобіля, в якому позивач знаходився на пасажирському сидінні.
Вважає, що інспектором грубо порушено вимоги законодавства при складанні постанови та безпідставно не враховано його пояснення щодо невинуватості у вчиненні правопорушення. Також, на неодноразову вимогу позивача про призначення захисника працівник поліції не відреагував.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що під час несення служби 21.12.2023 року о 21:14 год. т.в.о. командира взводу роти №2 БУПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_2 було помічено автомобіль марки Hundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 здійснив проїзд, не виконавши вимоги дорожнього знаку 5.16 напрямки руху по смугах та здійснив рух прямо зі смуги що дозволяє рух лише ліворуч, на перехресті вулиць Келецька – 600-річчя, у зв`язку з чим порушив п. 8.4 г) ПДР України.
Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст.ст. 33, 284 КУпАП інспектором було прийнято рішення притягнути водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
З відео реєстратора службового автомобіля встановлено здійснення правопорушення водієм вищевказаного транспортного засобу, за яким направився службовий транспортний засіб, оскільки працівники поліції помітили порушення ПДР України, а саме рух зі смуги прямо, яка дозволяє рух лише ліворуч. Однак позивач на автомобілі заїхав у двір, де здійснив зупинку, а також пересів на місце пасажира, що зафіксовано доданими відеоматеріалами.
З портативного нагрудного відео реєстратора поліцейського, видно, що інспектором було винесено оскаржувану постанову з роз`ясненням відповідних прав позивачу. Також ОСОБА_1 хотів скористатись послугами юридичної допомоги, на що інспектором ОСОБА_2 було повідомлено, що позивач має на це право та запропонував зателефонувати своєму захиснику.
В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без змін.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.12.2023 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Hundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 здійснив проїзд, не виконавши вимоги дорожнього знаку 5.16 напрямки руху по смугах та здійснив рух прямо зі смуги що дозволяє рух лише ліворуч, на перехресті вулиць Келецька – 600-річчя у зв`язку з чим порушив п. 8.4 г) ПДР України, внаслідок чого т.в.о. командира взводу роти №2 БУПП у Вінницькій області ДПП Крошкевичем В.В. було прийнято рішення притягти водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАВ № 00201353 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У відповідності до п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху.
Кодексом України про адміністративні правопорушення, а саме ч. 1 ст. 222 визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..
Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1, ч. 1, ст. 284 КУпАП інспектор поліції Крошкевич В.В. виніс постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.
Представник відповідача обґрунтовуючи заперечення надав суду відеозапис з нагрудної камери працівника поліції та відеозапис з відеореєстратора службового транспортного засобу.
Оглянувши вказаний відеозапис, суд вважає таким, що підтверджує порушення водія ОСОБА_1 п. 8.4 г) ПДР України та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, судом було встановлено, що відповідачем роз`яснено водію його права та при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності було дотримано процесуального порядку. При цьому, позивачем не надано жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені в оскаржуваній постанові.
Суд не бере до уваги подані до суду пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про те, що автомобілем він не керував, оскільки вони повністю спростовуються вищенаведеними дослідженими в суді належними, достовірними та допустимими доказами, зокрема відеозаписами, на яких видно як автомобіль марки Hundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 здійснював рух на перехресті вулиць Келецька – 600-річчя, після його зупинки в автомобілі знаходився лише ОСОБА_1 .
Зокрема встановлено, що інспектор поліції Крошкевич В.В. представився позивачу та відповідно до порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу (ч. 1 ст. 279 КУпАП).
Позивачу було роз`яснено суть його правопорушення.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що не потрібно ототожнювати поняття, зобов`язаний надати захисника та має право користуватися юридичною допомогою адвоката, оскільки вони є зовсім різними за своєю суттю.
Приписами ст. 16 КАС України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Згідно ст. 10 Закону України "Про безоплатну правову допомогу"  звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, надсилаються або подаються особами, які досягли повноліття, безпосередньо до центральних та місцевих органів виконавчої влади, територіальних органів центральних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції.
Звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, подаються в усній або письмовій формі до центру з надання безоплатної правничої допомоги (ч. 1 ст. 11-1 Закону України "Про безоплатну правову допомогу").
Тобто, позивача ніхто не обмежував у праві користуватись правової допомогою, однак з відео запису портативного відео реєстратора не встановлено того, що позивач телефонував своєму захиснику, лише зафіксовані його прохання, що він хоче скористатись послугами захисника.
Таким чином, працівники поліції не обмежували позивача в отриманні юридичної допомоги адвоката, оскільки з огляду на наданий відповідачем відеозапис з портативного нагрудного відео реєстратора поліцейського вбачається, що працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 , що він має право скористатися послугами адвоката та запропонував йому зателефонувати до свого захисника, проте протягом усієї процесуальної дії позивач так і не скористався послугами адвоката.
Поряд з цим, вищевказаним доказом (відеозаписом), спростовуються обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосовано адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.
Крім того, колегією суддів допитаний в якості свідка командир взводу роти №2 БУПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_3 , який підтвердив факт виявлення факту вчинення адміністративного правопорушення на перехресті вулиць Келецька – 600-річчя, та одноособового перебування позивача в автомобілі до моменту виходу позивача з місця для пасажира, що також відтворено відеодоказами, які свідчать про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та вказують на намагання ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності. 
Поряд з цим, з витребуваної копії постанови про адміністративне правопорушення встановлено, що в ній наявний запис про пристрій (портативний відеореєстратор 472297) за допомогою якого здійснювався запис виявленого правопорушення, що також спростовує доводи позивача про відсутність посилань у тексті самої постанови.
Доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги щодо недоведеної вини (доведеної невинуватості) позивача зважаючи на суперечливі доводи позивача при одноособовому перебуванні в автомобілі та чіткі та узгоджені між собою висновки відповідача щодо вини позивача у вчиненні адміністративного проступку.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.