ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/15801/24	Головуючий у 1-й інстанції Воробель Н.П. 	
Провадження № 33/817/654/24 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.2 ст.173-2 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чапаєвої Г.М. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП - закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 

Згідно постанови, суд не визнав доведеними обставини, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 277282 від 10 липня 2024 року, а саме те, що 03 липня 2024 року о 10:30 та о 12:33 ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 домашнє насильство, тобто умисні дії економічного характеру, а саме поміняв замок до вхідних дверей.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Чапаєва Г.М. просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2024 року та визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту. Свої вимоги мотивує тим, що 02 серпня 2024 року було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови. Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримала наручно 09 серпня 2024 року. 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 уклала угоду з адвокатом про надання правової допомоги і того ж дня була подана апеляційна скарга. Зазначає, що:
суд першої інстанції не дав достатньої оцінки тому, що єдиним місцем проживання ОСОБА_1 є спірне майно, і вона має право вільного користування таким житлом;
в діях ОСОБА_2 є ознаки домашнього насильства економічного характеру, оскільки він умисно та свідомо не надає доступ ОСОБА_1 до помешкання, що підтверджується поясненнями ОСОБА_2 , згідно яких останній підтвердив, що неодноразово замінював замки на вхідних дверях будинку. 

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи її представника - адвоката Чапаєвої Г.М., які підтримали свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, ОСОБА_2 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої за її безпідставністю, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2024 року, то воно підлягає поновленню виходячи з того, що зазначені в апеляційній скарзі підстави, через які було його пропущено, підтверджуються наявними в матеріалах справи відомостями і є поважними. 
Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст.251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП з огляду на наступне.
Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Частиною 2 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Апеляційний суд зауважує, що згідно викладеної у диспозиції статті 173-2 КУпАП суті адміністративного правопорушення адміністративна відповідальність настає саме за конкретні діяння, які повинні бути зазначені у протоколі, тобто має бути вказано конкретні вчинені особою дії чи бездіяльність та її причинно-наслідковий зв`язок зі шкодою фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:
фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;
психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Враховуючи викладене, домашнє насильство має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.
Самі по собі, конфліктні стосунки щодо цивільного спору між колишнім подружжям щодо спірного майна, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що матеріали цієї справи про адміністративне правопорушення не містять належних доказів в розумінні ст.251 КУпАП, які би беззаперечно підтверджували вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_1 . 
Твердження апелянта про те, що наявність в діях ОСОБА_2 ознак домашнього насильства економічного характеру підтверджується поясненнями самого ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки як видно з матеріалів справи останній підтвердив лише факт заміни ним замків на вхідних дверях будинку, але при цьому пояснив, що причиною таких дій була їх несправність, а ключ від нового замка залишив у місці про яке повідомив потерпілу. Крім того, в будинку є інший вхід, до дверей якого потерпіла мала ключ. 
Оцінюючи наведені пояснення, апеляційний суд приходить до переконання, що вони жодним чином не підтверджують факт вчинення економічного насильства, про яке стверджується у складеному відносно ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення. 
Аналізуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що пояснення потерпілої самі по собі не спростовують пояснень особи, що притягується до адміністративної відповідальності, оскільки вони не підтвердженні будь якими іншими належними та допустимими доказами, які не були зафіксовані при оформленні матеріалів цієї справи працівником поліції і не надані сторонами в ході судового і апеляційного розгляду. 
Той факт, що єдиним місцем проживання ОСОБА_1 є спірне майно, і вона має право вільного користування таким житлом, не підтверджує вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства економічного характеру, а саме створення перешкод у користуванні житлом. 
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чапаєвої Г.М. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя