ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року	Львів	Справа № 460/10761/23 пров. № А/857/20230/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Затолочного В. С., Качмара В. Я.,  

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року у справі №460/10761/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1  про стягнення податкового боргу, -

суддя в 1-й інстанції – Щербаков В. В.,
час ухвалення рішення – 21 серпня 2023 року,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 21 серпня 2023 року,

                                                     в с т а н о в и в:

Позивач – Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої податковий борг у розмірі 33190,98 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 до бюджету суму податкового боргу у загальному розмірі 33190,98 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що податкові повідомлення-рішення №723-1305 від 07 липня 2017 року, №242089-5002-1716 від 26 квітня 2018 року, №178952-5013-1716 від 01 липня 2019 року, №1375-5005-1716 від 04 лютого 2020 року, №459384-2405-1712 від 28 липня 2021 року, №2678-2405-1712 від 07 лютого 2022 року та податкова вимога форми «Ф» №1277-13 від 15 січня 2021 року були направлені за адресою: АДРЕСА_1 , однак він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а тому вищевказані податкові повідомлення-рішення є неузгодженими, а відтак підстави для стягнення з нього податкового боргу відсутні. Крім того, звертає увагу на те, що він є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №816836, а тому відповідно до ст.281 ПК України він звільнений від сплати податку на землю. З врахуванням наведеного вище просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що згідно з інтегрованою карткою платника податків, за відповідачем обліковується заборгованість у загальній сумі 33190,98 грн з орендної плати з фізичних осіб (18010900). Дана заборгованість виникла на підставі визначених контролюючим органом податкових зобов`язань за ППР №723-1305 від 07 липня 2017 року, №242089-5002-1716 від 26 квітня 2018 року, №178952-5013-1716 від 01 липня 2019 року, №1375-5005-1716 від 04 лютого 2020 року, №459384-2405-1712 від 28 липня 2021 року, №2678-2405-1712 від 07 лютого 2022 року. Вказує, що за даними інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДПС України місце проживання відповідача станом на 16 травня 1998 року – АДРЕСА_1 ; станом на 01 вересня 2021 року (дата останніх змін) – АДРЕСА_2 . Відтак при формуванні податкових повідомлень – рішень та податкової вимоги про сплату податкового боргу за місцем його обліку автоматично підтягнуло адресу реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 . Звертає увагу, що між Рівненською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди від 01 листопада 2005 року щодо земельної ділянки (кадастровим номером: 5610100000:01:020:0102) на період з 14 листопада 2005 року по 14 листопада 2054 рік, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується долученими до відзиву доказами. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що за даними Головного управління ДПС у Рівненській області за відповідачем рахується податкова заборгованість з орендної плати з фізичних осіб на суму 33190,98 грн.
Ця заборгованість виникла на підставі: 
- податкового повідомлення-рішення №723-1305 від 07 липня 2017 року;
- податкового повідомлення-рішення №242089-5002-1716 від 26 квітня 2018 року;
- податкового повідомлення-рішення №178952-5013-1716 від 01 липня 2019 року;
- податкового повідомлення-рішення №1375-5005-1716 від 04 лютого 2020 року;
- податкового повідомлення-рішення №459384-2405-1712 від 28 липня 2021 року;
- податкового повідомлення-рішення №2678-2405-1712 від 07 лютого 2022 року.
Крім того, наявність податкового боргу на суму 33190,98 грн підтверджується копією витягу з інтегрованої картки платника податків, розрахунком виникнення податкової заборгованості по нарахованих (донарахованих) сумах згідно з картками особових рахунків.
На момент розгляду справи судом борг перед бюджетом на загальну суму 33190,98 грн відповідачем не погашено. Доказів щодо сплати чи часткового погашення зазначеної суми податкового боргу відповідачем суду не надано. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявними матеріалами справи підтверджено, що відповідачу було виставлено податкову вимогу форми “Ф” №1277-13 від 15 січня 2021 року, яка у встановленому законом порядку останнім не оскаржувалася, а тому заявлена до стягнення сума є узгодженою та станом на дату вирішення справи набула статусу податкового боргу, а відтак наявні підстави для стягнення податкового боргу.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.
Згідно з п.16.1.4. ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Положеннями ст.19-1 ПК України визначено функції податкового органу, до яких, зокрема, відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, своєчасністю подання податкової звітності, здійснення контролю за погашенням податкового боргу з податків та зборів платників податків, у тому числі тих, майно яких перебуває у податковій заставі, організовує роботу та здійснює контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку, здійснює інші функції, визначені цим Кодексом та законами України. 
За змістом п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом з причин, пов`язаних з порушенням податкового законодавства (за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу), платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. 
Відповідно до пп.“а” пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За змістом пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пунктів 59.1, 59.5 статті 59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). 
Пункт 58.3 ст.58 ПК України передбачає, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. 
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. 
Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Згідно з п.45.1 ст.45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї податкової адреси.
За змістом положень ст.63.3 ПКУ всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Пункт 66.5 статті 66 ПКУ передбачає, що у разі виникнення змін у даних або внесення змін до документів, що подаються для взяття на облік згідно з цією главою, крім змін, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та змін, про які платник податків повідомив за основним місцем обліку, платник податків зобов`язаний подати контролюючому органу, в якому він обліковується, уточнені документи протягом 10 календарних днів з дня внесення змін до зазначених документів.
Відповідно до п.7 Порядку на направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом МФУ № 610 від 30.06.2017 (в редакції на час виставлення податкової вимоги у вказаній справі), податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) – за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків. 
Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку (в редакції на час виставлення податкової вимоги у даній судовій справі) податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем органів ДПС. 
Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг в сумі 33190,98 грн виник внаслідок не сплати платником узгоджених податкових зобов`язань, нарахованих згідно з податковими повідомленнями-рішеннями №723-1305 від 07 липня 2017 року; №242089-5002-1716 від 26 квітня 2018 року; №178952-5013-1716 від 01 липня 2019 року; №1375-5005-1716 від 04 лютого 2020 року; №459384-2405-1712 від 28 липня 2021 року; податкової вимоги №2678-2405-1712 від 07 лютого 2022 року.
Податкові повідомлення-рішення №723-1305 від 07 липня 2017 року (а.с.12); №242089-5002-1716 від 30 червня 2018 року; №178952-5013-1716 від 01 липня 2019 року (а.с.10); №1375-5005-1716 від 04 лютого 2020 року (а.с.9), №459384-2405-1712 від 28 липня 2021 року (а.с.8) були надіслані відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 , проте повернулися на адресу позивача із відміткою відділення поштового зв`язку про причини невручення «за закінченням терміну зберігання».
При цьому, податкова вимога №2678-2405-1712 від 07 лютого 2022 року (а.с.7) та податкове повідомлення-рішення №242089-5002-1716 від 26 квітня 2018 року (а.с.11) надіслані відповідачу на адресу: АДРЕСА_2 та вручені ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення таких.
Колегія суддів зазначає, що виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. 
Доказів на спростування цих обставин відповідачем не подано.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 09 січня 2024 року, де суд, зокрема, зазначив, що оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Колегія суддів наголошує, що в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням - рішенням. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Колегія суддів, досліджуючи обставини щодо наявності податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб, встановила, що докази оскарження цих актів індивідуальної дії відповідач не надав, зустрічного позову не подавав. Податкова вимога №2678-2405-1712 від 07 лютого 2022 року (а.с.7) та податкове повідомлення-рішення №242089-5002-1716 від 26 квітня 2018 року (а.с.11) надіслані відповідачу на адресу: АДРЕСА_2 та вручені ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення таких.
На час розгляду справи доказів сплати зазначеної суми відповідач суду не надав, як і не надав доказів оскарження вищевказаних документів.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що сума грошового зобов`язання визначена контролюючим органом шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень, щодо яких відсутні докази їх оскарження, а тому сума зобов`язання є узгодженою, оскільки не сплачена платником податків у встановлений ПК України строк, і набула статусу податкового боргу.
Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою покликання відповідача на долучений у суд апеляційної інстанції лист-відповідь контролюючого органу №2198/6/17-00-24-03-06 від 05 березня 2024 року та зазначає, що такий не має відношення до спірних правовідносин, оскільки земельний податок з фізичних осіб (код платежу 18010700) та орендна плата з фізичних осіб (код платежу 18010900) є різними видами податків.
Щодо доводів апелянта про відсутність майна, яке підлягає оподаткуванню, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки згідно з наданої інформації Рівненської міської ради, яка долучена до матеріалів справи, між Рівненською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди від 01 листопада 2005 року щодо земельної ділянки (кадастровим номером: 5610100000:01:020:0102) на період з 14 листопада 2005 року по 14 листопада 2054 рік, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_3 . 
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність стягнення податкового боргу з відповідача, оскільки податкова вимога форми “Ф” №1277-13 від 15 січня 2021 року відповідачем не оскаржувалася, а тому заявлена до стягнення сума є узгодженою та станом на дату вирішення справи набула статусу податкового боргу.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року у справі №460/10761/23 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 13 вересня 2024 року.