ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 735/929/24                                                  Суддя першої інстанції: Грушко О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 вересня 2024 року                                                                                  м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Шведа Е.Ю.,
суддів                    - Голяшкіна О.В., Заїки М.М., 
при секретарі                    - Левкович А.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні рішення Коропського районного суду Чернігівській області від 15 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Коропського районного суду Чернігівської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ НП в Чернігівській області) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ №421444 від 28.07.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень за ч. 5 ст. 121 КпАП України, а також закриття провадження у справі за відсутністю події та складу правопорушення.
Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 15.07.2024 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що всупереч положень ст. 77 КАС України Відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано приписи ст. 162 КАС України, якою передбачено, що відзив подається строк, встановлений судом, який не може бути меншим ніж п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також неможливості закриття провадження у справі із одночасним ухваленням рішення по суті позовних вимог.
Після усунення визначених в ухвалі від 22.07.2024 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 05.09.2024.
У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить відмовити в її задоволенні та закрити апеляційне провадження. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що Відповідачем не враховано скорочений строк розгляду цієї категорії справ, що свідчить про неможливість поширення на спірні правовідносини положень ст. 162 КАС України в частині строку для подання відзиву на позов. Крім того, наголошує, що за нормами ч. 2 ст. 272 КАС України повернення справ цієї категорії на новий розгляд не допускається.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.09.2024.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, інспектором з РПП СПД №2 Новгород-Сіверського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області 28.07.2023 було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ №421444 (а.с. 24; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення пп. «г» п. 2.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) застосовано передбачене ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.
Судом першої інстанції також встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, що 28.07.2023 о 00:23 у с. Придеснянське по вул. Микитенка громадянин ОСОБА_1 керував мопедом АЛЬФА-50, днз. «б/н», без мотошолому.
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів  Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на необґрунтованість притягнення особи до адміністративної відповідальності через відсутність належних доказів вчинення нею правопорушення.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обов`язок водія для забезпечення безпеки дорожнього руху під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів встановлений пп. «г» п. 2.3 ПДР України.
Таким чином, порушення учасником дорожнього руху вимог пп. «г» п. 2.3 ПДР України тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 5 ст. 121 КпАП України.
Водночас, судовою колегією враховується, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
У спірному випадку, на переконання судової колегії, для підтвердження факту порушення Позивачем пункту пп. «г» п. 2.3 ПДР України Відповідач в силу положень ст. 251 КпАП України мав би надати належні докази, зокрема, відеозапис події, під час якої ОСОБА_1 керував мопедом без мотошолому до моменту зупинки на вимогу працівника поліції. 
Проте, як вбачається з матеріалів справи та було правильно підкреслено судом першої інстанції, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КпАП України, Відповідачем не надано. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.08.2019 у справі №152/976/17, фіксація саме вчинення адміністративного правопорушення позивача, а не притягнення до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.
Аргументи Апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано приписи ст. 162 КАС України, якою передбачено, що відзив подається строк, встановлений судом, який не може бути меншим ніж п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Водночас приписами ч. 3 ст. 268 КАС України передбачено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Отже ця справа відповідно до наведених вище положень КАС України належить до окремої категорії термінових адміністративних справ, особливості провадження якої визначені приписами ст. 286 КАС України, а відтак посилання Апелянта на норми ст. 162 КАС України, яка встановлює загальні правила відліку строку для подачі відзиву, є безпідставними.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження, а також повістки про виклик на судове засідання 15.07.2024, ГУ НП в Чернігівській області отримало 03.07.2024, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 27), а також доданими до апеляційної скарги копіями журналу реєстрації вхідної кореспонденції ГУ НП в Чернігівській області (а.с. 38) та ухвали про відкриття провадження у справі від 02.07.2024 (а.с. 39-40). Разом з тим, як свідчать матеріали справи, правом на подачу відзиву на позов у строк, встановлений ухвалою суду першої інстанції до 14.07.2024, Відповідач не скористався.
Колегія суддів також підкреслює, що і до апеляційної скарги Відповідач, всупереч положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав жодних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної у цій справі постанови.
За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджується факт вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КпАП України, на чому було правильно наголошено судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позиції Коропського районного суду Чернігівської області щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.
З приводу аргументів апеляційної скарги про неможливість закриття провадження у справі із одночасним вирішенням спору по суті судова колегія зазначає, що пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України прямо передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Щодо здійсненого судом першої інстанції розподілу витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія зазначає, що правильність висновків місцевого суду у відповідній частині учасниками справи під сумнів не ставилася, ними не оскаржувалася, а відтак в силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України вона перебувала поза межами апеляційного перегляду.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      Е.Ю. Швед 

Судді                                                                                  О.В. Голяшкін 

                                                                                          М.М. Заїка

Повний текст постанови складено 24 вересня 2024 року.