ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 р.	Справа № 480/5621/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2024, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, по справі № 480/5621/24

          за позовом               ОСОБА_1  
          до       Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)              
          про визнання протиправним та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ), звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту – відповідач, Зарічний ВДВС, апелянт), в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Зарічного ВДВС Бистрик О.М. від 05.03.2024 ВП №50375681 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 28386,96 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Зарічного ВДВС від 05.03.2024 ВП №50375681 про стягнення виконавчого збору у розмірі 28 386,96 грн. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Зарічного ВДВС суму судового збору в розмірі 968,96 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Зарічний ВДВС подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що на виконанні у Зарічному ВДВС з 24.02.2016 перебуває виконавче провадження №50375681 з примусового виконання виконавчого листа № 591/9268/14-ц виданого 05.01.2016 Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ПАТ «Альфа Банк» 283869,55 грн заборгованості за кредитним договором. На час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження Інструкцією з організації примусового виконання рішень, у редакції, що діяла до 02.08.2018, винесення постанови про стягнення виконавчого збору разом з постановою про відкриття виконавчого провадження не передбачалося. Судом не з`ясовано обставини та не взято до уваги доводи відповідача, що солідарним боржником ОСОБА_2 не погашена заборгованість в повному обсязі в межах виконавчого провадження про стягнення боргу з останнього. Стягнуто суму боргу з ОСОБА_2 згідно з  виконавчим документом у розмірі 54528,80 грн, а решта заборгованості і досі стягується в межах виконавчого провадження №50385681 з ОСОБА_1 . Таким чином вважає, що виконавчі дії проведені відповідно до вимог закону, що регулюють виконавче провадження, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити у задоволенні скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказав на встановлені в ході судового розгляду справи обставини того, що виконавчий збір по цьому боргу вже сплачено в повному обсязі солідарним боржником, у зв`язку з чим у виконавця були відсутні підстави для повторного стягнення виконавчого збору з позивача як другого солідарного боржника.
Представники сторін надали клопотання про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиву на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
На виконанні в Зарічному ВДВС з 24.02.2016 на виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 50375681 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05.01.2016 Зарічним районним судом м.Суми по справі № 591/9268/14-ц, про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ "Альфа банк" 283869,55 грн заборгованості за кредитним договором.
У цьому виконавчому провадженні, державним виконавцем Зарічного ВДВС, зокрема, винесено постанову ВП № 50375681 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 28386,96 грн. (а.с. 20).
Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий збір у сумі 28386,96 грн, згідно з виконавчим листом №591/9268/14-ц, виданим Зарічним районним судом м. Суми, сплачений у повному обсязі солідарним боржником, ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Ковпаківського ВДВС від 23.05.2024 №81318 та відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак у відповідача відсутні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 28386,96 грн та, відповідно, винесення оскаржуваної постанови від 05.03.2024 №50375681 про стягнення виконавчого збору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, при наданні оцінки діям, бездіяльності та/або рішенням суб`єкта владних повноважень, суди перевіряють їх на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (надалі – Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. (ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ)
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. (ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ)
Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Аналіз наведених приписів дає підстави для висновку про те, що розмір виконавчого збору вираховується із суми, що підлягає примусовому стягненню.
У той же час, відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Згідно зі ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Отже законодавством передбачено порядок погашення заборгованості солідарними боржниками. При цьому питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників окремо законодавством не врегульовано.
Водночас, аналіз приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ дає підстави для висновку, що основним критерієм для визначення суми виконавчого збору є сума стягнення, а не кількість боржників у виконавчому провадженні.
З матеріалів справи встановлено, що головним державним виконавцем Зарічного ВДВС 05.03.2024 винесено постанову ВП № №50375681 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 28386,96 грн.
При цьому у виконавчому листі, виданому Зарічним районним судом м. Суми 05.01.2016 по справі № 591/9268/14-ц (боржник - ОСОБА_2 ) та дублікаті виконавчого листа, виданому Зарічним районним судом м. Суми 29.03.2024 року по справі № 591/9268/14-ц (боржник - ОСОБА_1 ) зазначено щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ "Альфа-Банк" 283 869,55 грн заборгованості за кредитним договором (а.с. 12, 74).
Тобто фактично, у постанові про стягнення виконавчого збору від 05.03.2024 ВП №50375681 зазначено щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10 відсотків усієї суми, що підлягає стягненню у солідарному порядку.
Так, у матеріалах справи міститься довідка Ковпаківського ВДВС від 23.05.2024 №81318 (а.с. 9), у якій повідомлено, що на виконанні в Ковпаківському ВДВС з 03.10.2016 по 17.09.2019 перебувало виконавче провадження №52460924 з примусового виконання виконавчого листа № 591/9268/14 виданого 05.01.2016 Зарічним районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» боргу у сумі 283869,55 грн. За період перебування виконавчого документа на виконанні ОСОБА_2 було сплачемо загалом 65031,90 грн, у тому числі: 57102,08 грн – погашення основної суми боргу, 7812,46 грн - виконавчого збору, 117,36 грн – витрат виконавчого провадження. 17.09.2019 постановою державного виконавця виконавчий документ № 591/9268/14 було повернуто стягувачу без подальшого виконання з одночасним виведенням в окреме провадження № 60096297 стягнення залишку виконавчого збору у розмірі 20574,50 грн. У зв`язку з повною сплатою боргу зі стягнення виконавчого збору виконавче провадження № 60096297 було завершено.
Тобто, Ковпаківським ВДВС підтверджено, що виконавчий збір у розмірі 10 % (28386,96 грн) від суми стягнення (283869,55 грн) за виконавчим листом № 591/9268/14 стягнуто у повному обсязі з солідарного боржника - ОСОБА_2 .
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виконання солідарного обов`язку зі сплати заборгованості, виключає наявність правових підстав для стягнення з кожного з солідарних боржників виконавчого збору в розмірі по 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, оскільки ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не в розмірі 10 відсотків від указаної суми з кожного боржника у кожному відкритому виконавчому провадженні.
Відтак у відповідача були відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 28386,96 грн. та, відповідно, винесення оскаржуваної постанови від 05.03.2024 ВП №50375681 про стягнення виконавчого збору.
Посилання апелянта не та, що на даний час виконавче провадження ВП №50375681 триває і сума боргу за виконавчим листом, виданим Зарічним районним судом м. Суми по справі № 591/9268/14-ц, повністю не сплачена не має жодного значення, оскільки під час судового розгляду встановлено те, що виконавчий збір з виконання виконавчого листа № 591/9268/14 сплачено у повному обсязі з солідарним боржником - ОСОБА_2 . 
Стосовно посилання апелянта на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №2540/3203/18 та інших рішеннях Верховного Суду, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналіз вказаної норми свідчить, що врахуванню підлягають висновки Верховного Суду лише щодо застосування конкретних норм права.
Відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц: висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Так, у жодному з перелічених апелянтом рішенні Верховного Суду відсутній висновок Верховного Суду про те, що державний виконавець має право стягувати з кожного солідарного боржника у виконавчий збір у розмірі по 10% від повної суми солідарної заборгованості таких боржників без урахування повної або часткової сплати заборгованості іншим солідарним боржником як частини або усієї суми солідарного боргу, так і частини або усієї суми виконавчого збору у розмірі 10 % від суми солідарної заборгованості. Також, у цих рішеннях не було жодної згадки про фактичну реальну сплату частини або цієї суми виконавчого збору без сплати усієї суми заборгованості іншим солідарним боржником.
Отже, наведені висновки Великої Палати Верховного Суду по справі №2540/3203/18 та інших рішеннях Верховного Суду, не підтверджують право органу ВДВС на повторне стягнення сплаченої солідарним боржником суми виконавчого збору.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в зв`язку з її необґрунтованостю.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року по справі № 480/5621/24 залишити без змін.   
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк