ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/9839/24	Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/707/24 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
секретар - Панькевич Т.І. 
з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Притули О.Б. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Притули Оксани Богданівни на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2024 року, постановлену суддею Вийванком О.М. у цивільній справі №607/9839/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, 
ВСТАНОВИВ:
В травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом. 
30 травня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:
-квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 
-квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 
-житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;
-земельну ділянку, кадастровий номер 6125281700:02:001:4490, загальною площею 0,17 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 ; 
-земельну ділянку кадастровий номер 6125281700:01:001:3342, загальною площею 0,1 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, Великогаївська сільська рада.
Заяву обґрунтовано тим, що предметом даного позову є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з червня 2013 року по 7 липня 2021 року, а також поділ вищевказаного майна, що є спільною сумісною власністю, набутою за час проживання однією сім`єю. ОСОБА_1 не визнає право власності ОСОБА_2 на вищевказане майно, вважає себе одноособовим його власником та неодноразово висловлювала позивачу думку про намір реального продажу спірного майна, тому є підстави вважати, що будинок, квартири, земельні ділянки може бути відчужено, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року заяву задоволено.
Накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 6125281700:02:001:4490, загальною площею 0,17 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 6125281700:01:001:3342, загальною площею 0,1 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, Великогаївська сільська рада, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Притула О.Б. просить ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та земельну ділянку, кадастровий номер 6125281700:02:001:4490, загальною площею 0,17 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 - скасувати. 
Вказує, що ухвала суду в оскаржуваній частині є незаконною та необґрунтованою, оскільки накладення арешту на вказане майно порушує права власника ОСОБА_1 . На користування зазначеним майном. Заява про забезпечення позову не містить обгрунтованих мотивів та доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про доцільність та необхідність забезпечення позову в обраний заявником спосіб. Крім цього, з метою забезпечення належного утримання вказаного будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позички від 4 квітня 2024 року, згідно якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 у безоплатне користування вищевказаний житловий будинок строком на 2 роки та 11 місяців, тому відчуження даного майна є неможливим.
У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що долученому до апеляційної скарги договору позички від 4 квітня 2024 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 слід надати правову оцінку на предмет його нікчемності. 
Ухвала суду оскаржується лише в частині накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обгрунтованість ухвали тільки в оскаржуваній частині.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Притули О.Б., яка доводи апеляційної скарги підтримала, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Постановляючи ухвалу про накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування даного будинку, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 151-153 ЦПК України та виходив з того, що існує загроза неможливості виконання майбутнього рішення суду чи утруднення його виконання, що може призвести до порушення збалансованості інтересів сторін до вирішення справи по суті та набрання рішення законної сили у разі задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Перелік видів такого забезпечення передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК, який не є вичерпним, а тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.
Згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановлені ухвали.
Предметом позову є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя .
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір та що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Разом з тим, забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку, суд першої інстанції не перевірив дотримання положень ст. 150 ЦПК України щодо співмірності виду забезпечення позову та заявлених позовних вимог, не обґрунтував доцільність застосування у даному випадку саме зазначеного виду забезпечення позову - арешту, не звернув уваги на те, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби.
З матеріалів справи також вбачається, що ані заява, ані ухвала фактично не має обґрунтування необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку.
Крім цього, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен був перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття саме таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.
Також, судом не враховано, що відповідно до п.5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт позивачем належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності, неспівмірним у даному випадку із змістом позовних вимог.
Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, висловлене позивачем ОСОБА_2 прохання застосувати саме арешт житлового будинку та земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку, колегія суддів не вбачає підстав змінювати арешт на інший, співмірний з позовними вимогами спосіб забезпечення позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала підлягає скасуванню в частині накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку з кадастровим номером 6125281700:02:001:4490, загальною площею 0,17 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку з ухваленням нового судового рішення про відмову у вжитті такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , та земельну ділянку, кадастровий номер 6125281700:02:001:4490, загальною площею 0,17 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Притули Оксани Богданівни — задовольнити.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2024 року — скасувати в частині накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 6125281700:02:001:4490, загальною площею 0,17 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 6125281700:02:001:4490, загальною площею 0,17 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 9 серпня 2024 року.

Головуюча                                                                        Хома М.В.
Судді                                                                                Гірський Б.О.

                                                                               Храпак Н.М.