УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 712/4418/23
провадження № 61-11621ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., 
Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, інфляційних втрат та пені, 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в загальній сумі 1 236 057,10 грн, які складаються з 483 045,00 грн заборгованості зі сплати аліментів на дітей за період з листопада 2019 року по квітень 2023 року, інфляційних втрат у сумі 13 5340, 06 грн, пені у сумі 483 045, 00 грн, додаткових витрат на дітей, що викликані особливими обставинами у сумі 134 627,04 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2024 року, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду 
від 10 липня 2024 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів у сумі 112 000,14 грн, інфляційні втрати у сумі 
34 081, 06 грн, пеню у сумі 112 000,14 грн, додаткові витрати на дітей у сумі 100 272, 45 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керувався тим, що доказів погашення відповідачем заборгованості зі сплати аліментів за спірний період у матеріалах справи немає, а тому відповідно до частини першої статті 192 Сімейного кодексу України, оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти за Договором про сплату аліментів на утримання дітей від 12 лютого 
2019 року, позивач, як одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені).
Враховуючи, що відповідач порушив умови Договору про сплату аліментів на утримання дітей, а тому із нього на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати.
Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, суд виходив з такого, що позивач довів понесення додаткових витрат, пов`язаних з особливими обставинами, а саме у сумі 2 625 шекелів - на заняття ОСОБА_6 з гімнастики, у сумі 7 218 шекелів - за навчання ОСОБА_5 грі на фортепіано, у сумі 4 743 шекелів за навчання ОСОБА_6, у сумі 5 387 шекелів на купівлю електропіаніно, які підлягають стягненню з відповідача.
12 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Яцюк М. В. засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 липня 2024 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення додаткових витрат на дітей та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме суди застосували статтю 185 Сімейного кодексу України без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 травня 2023 року у справі 
№ 756/9882/19.
Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Верховний Суд переглядає оскаржувані судові рішення в частині стягнення додаткових витрат на дітей.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Суд встановив, що відповідно до свідоцтв про народження серії 
НОМЕР_1 від 20 червня 2019 року та серії НОМЕР_2 від 20 червня 
2019 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками 
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 
12 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про сплату аліментів на утримання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н. А., зареєстрований в реєстрі за № 249 (далі - Договір).
Згідно з пунктом 1 Договору сторони договору встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , 
ОСОБА_3 (надалі по тексту «діти»), до моменту досягнення ними повноліття або, у разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, - до його закінчення.
Відповідно до пункту 2 Договору позивач та відповідач погодили місце проживання дітей постійно зі своєю матір`ю. Відповідач надає позивачу аліменти на утримання дітей, а також здійснює інші виплати у термін, розмірі, формі та порядку, встановлених умовами цього Договору.
Згідно з пунктом 3 Договору, аліменти сплачуються відповідачем щомісячно у вигляді грошової суми, розмір якої дорівнює 2 666, 67 грн.
Відповідно до пункту 4 Договору, виплата аліментів здійснюється платником щомісячно, не пізніше 20 числа кожного місяця за місяць, в якому здійснюється виплата.
Згідно з пунктом 5 Договору, сплата аліментів за цим Договором починається з 03 грудня 2018 року.
Відповідно до пункту 6 Договору, позивач з відповідачем домовились, що аліменти будуть сплачуватись шляхом їх зарахування на поточний (картковий) рахунок позивача або готівкою позивачу під розписку. У разі відсутності позивача, закриття рахунку або її відмови від одержання аліментів, відповідач має право передати суму аліментів в депозит нотаріусу, що буде вважатись належним виконанням умов цього Договору. В порядку, визначеному законодавством, зобов`язання зі сплати аліментів можуть бути виконані достроково шляхом передачі відповідачем у власність дитини нерухомого майна пункту 7 Договору.
У пункті 8 Договору визначено, що у доповнення до умов, що містяться в 
пункті 3 цього Договору, при необхідності стаціонарного лікування або обстеження дитини платник виплачує одержувачу грошові кошти для здійснення цього лікування або обстеження у державному або, за попереднім погодженням з платником, - у недержавному лікувальному закладі. Вказані кошти виплачуються платником аліментів у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від коштів, вказаних в документах про сплату цього лікування або обстеження виданих організацією, яка буде проводить це лікування або обстеження, протягом 10 днів з моменту надання йому одержувачем копій вищевказаних документів. Розмір може змінюватись за погодженням сторін.
Згідно з пунктом 10 Договору, відповідач зобов`язується сплачувати аліменти, а також інші платежі, передбачені цим договором та Сімейним кодексом України, позивачу своєчасно і у відповідному розмірі, а також своєчасно повідомляти позивачу про зміну свого місця проживання.
Відповідно до пункту 15 Договору, розмір виплачуваних аліментів може бути зменшено за заявою відповідача у таких випадках у разі повної втрати відповідачем працездатності, визнання його інвалідом 1 та 2 групи 
на 50 відсотків; у період часткової втрати відповідачем працездатності, або у разі визнання його інвалідом 3 групи на 20 відсотків; у разі прийняття відповідачем на своє утримання двох і більше нужденних утриманців 
на 50 відсотків.
Зменшення розміру аліментів здійснюється за згодою позивача з відповідачем, а у випадку недосягнення згоди в судовому порядку.
Згідно з пунктом 15 Договору, в будь-якому випадку сума аліментів не повинна бути меншою ніж п`ять розмірів прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку.
Як вбачається із наданих суду квитанцій, позивачем сплачено на зайняття ОСОБА_6 гімнастикою усього 2 625 шекелів.
Відповідно до картотек бухгалтерії Палацу культури м. Нетанья 
від 21 березня 2023 року за навчання ОСОБА_5 грі на фортепіано позивачем сплачено 7 218,00 шекелів, а за навчання ОСОБА_6 - 4 743,00 шекелів. Для навчання 01 вересня 2022 року позивачем придбано електропіаніно Yamaha YDP-145 з лавою, вартістю 5 387,00 шекелів.
Позивачем було сплачено 3 200,00 шекелів за навчання дітей івриту, що підтверджується квитанціями №03/014590 від 22 січня 2023 року на суму 
2 560,00 шекелів, та №01/003693 від 08 лютого 2023 на суму 640,00 шекелів.
За надані стоматологічні послуги на лікування ОСОБА_5 позивач оплатила 3 643 шекеля.
Черкаським апеляційним судом у постанові від 24 серпня 2023 року у справі 
№ 712/14292/19 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси 
від 01 травня 2023 року в частині задоволених вимог скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів, пені, 3% річних та інфляційних втрат задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 
29 071, 08 грн, 1 451,04 грн інфляційних втрат, 3% річних в розмірі 769,39 грн та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 8 779, 90 грн., а всього 40 071,41 грн.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. 
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. 
За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 
від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17, від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18.
Суд правильно встановив, що витрати у сумі 2 625 шекелів на заняття ОСОБА_6 з гімнастики, у сумі 7218 шекелів за навчання ОСОБА_5 грі на фортепіано, у сумі 4743 шекелів за навчання ОСОБА_6, у сумі 5387 шекелів на купівлю електропіаніно, що підтверджується доказами у матеріалах справи, є додатковими витратами та не є основними витратами, які батьки несуть на утримання дитини за рахунок отриманих аліментів, оскільки останні викликані особливими обставинами.
На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 3 643 шекеля позивач як докази надала довідку «ШаЛа медпослуги БаАМ» про те, що дитина відвідувала лікаря стоматолога та загальна вартість послуг становить 3 643 шекеля. 
Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею додаткових витрат на дитину та не доведено, що відвідування лікаря стоматолога було зумовлено саме виникненням особливих обставин у дитини, а не відносилось до повсякденних побутових потреб дитини.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, що витрати на навчання івриту пов`язані з необхідністю вивчати мову держави, де проживає дитина разом зі своєю матір`ю, і викликані необхідністю, а не особливими здібностями дитини, а тому ці витрати не є додатковими у розумінні 
статті 185 СК України.
Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у постанові від 05 травня 2023 року у справі 
№ 756/9882/19, оскільки висновки, викладені у рішеннях, що оскаржуються, йому не суперечать.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Касаційна скарга не має обґрунтованих посилань на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями, законність та обґрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.
З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм матеріального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, інфляційних втрат та пені.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              В. М. Ігнатенко
                                                                                                      А. С. Олійник
                                                                                                          І. М. Фаловська