ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1505/23  Номер провадження 22-ц/814/2176/24	Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д.Є.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Єлісєєва Дмитра Олексійовича, представника ОСОБА_1 , на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2024 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути на його користь із ОСОБА_1 заборгованість:
за кредитним договором № 2875651 від 28.01.2022 у сумі 74 376,30 грн, з яких: 15 000 грн – заборгованість за кредитом; 59 376,30 грн – заборгованість за процентами;
за договором позики № 5475112 від 01.02.2022 у сумі 71 342 грн, з яких: 20 000 грн – заборгованість за кредитом; 51 342 грн – заборгованість за процентами;
за договором позики № 24661-02/2022 від 22.02.2022 у сумі 47 355 грн, з яких: 15 000 грн – заборгованість за кредитом; 32 355 грн – заборгованість за процентами, 
а всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 19 3073,30 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідачка 28 січня 2022 року уклала кредитний договір з ТОВ «Лінеура Україна» № 2875651, 01 лютого 2022 року уклала кредитний договір з ТОВ «Авентус Україна», 22 лютого 2022 року уклала кредитний договір з ТОВ «ФК «Інвеструм».
Договори підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». 
Відповідачка, отримавши кредитні кошти, належним чином свої зобов`язання з їх повернення не виконала, у зв`язку з чим утворилися заборгованості, права вимоги яких відступлені 17.05.2023, 19.06.2023 і 13.01.2023 на користь ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» на підставі укладених договорів факторингу.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:
- за кредитним договором № 2875651 в розмірі 74 376,30 грн, з яких: 15 000,00 грн - заборгованість за кредитом, 59 376,30 грн - заборгованість за процентами;
- за кредитним договором № 5475112 в розмірі 71 342,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість за кредитом, 51 342,00 грн - заборгованість за процентами;
- за кредитним договором № 24661-02/2022 в розмірі 47 355,00 грн, з яких: 15 000,00 грн - заборгованість за кредитом, 32 355,00 грн - заборгованість за процентами, а всього - 193 073 гривні 30 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 896 гривень 10 копійок.

В апеляційній скарзі адвокат Єлісєєв Д.О., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про часткове задоволення позову, а саме про стягнення із відповідачки заборгованості за кредитами без нарахованих процентів. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції не дослідив належним чином умови укладених договорів, за змістом яких визначений розмір процентів є несправедливим у розумінні положень ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і за своєю правовою природою є нарахуванням процентів згідно ст.625 ЦК України, тобто платою за прострочення виконання зобов`язання.
Отже, відповідно до п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України нараховані проценти не можуть бути стягнуті із відповідачки.
Наголошується, що позивачем не надано доказів пролонгації строку кредитування за взаємною згодою сторін.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції – змінити.
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
З матеріалів справи вбачається, що: 
28 січня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2875651, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону відповідача, про що свідчить п.10 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін (а.с.8-16)
Відповідно до п.п.1.1. Кредитного договору, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
Відповідно до п.п.1.2.-1.4.1. Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 15 000.00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором строком на 360 днів під процентну ставку 1,99% в день.
Згідно п.п.9.9. клієнт, підписуючи цей Договір, підтверджує, що перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.
У відповідності до зазначених умов, їх підписання договору здійснювалося електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний Позичальником при укладенні договору.
17.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №17052023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.20-22)
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 17.05.2023 до договору факторингу № 17052023 від 17.05.2023 (а.с.23), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 74 376,30 грн, з яких:
- 15 000,00 грн - заборгованість за кредитом;
- 59 376,30 грн - заборгованість за процентами (а.с.24).

01.02.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНИ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5475112. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору ТОВ надало клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором, про що свідчить п.10 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін (а.с.31-38).
19.06.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНИ» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19062023, у відповідності до умов якого ТОВ ««АВЕНТУС УКРАЇНИ» передає (відступає) ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі прав вимог (а.с.39-41).
Відповідно до Реєстру боржників від 19.06.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 52728,90 грн., з яких: 14700,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 38028,90 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників №2 від 19.06.2023 до договору факторингу № 19062023 (а.с.42), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 71 342 грн, з яких:
- 20 000,00 грн - заборгованість за кредитом;
- 51 342,00 грн - заборгованість за процентами (а.с.43).

22.02.2022 між ТОВ «Інвеструм» і ОСОБА_1 укладено договір № 24661-02/2022 про надання фінансового кредиту, за яким відповідачка отримала 15 000 грн кредитних коштів строком на 30 днів (а.с.50-53).
Відповідно до вказаного договору грошові кошти надано на наступних умовах: сума кредиту – 15 000 гривень; строк користування - 30 днів; процентна ставка: 1,50% на день - середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний; 2,50% на день - середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий; 2,50% на день - базова процентна ставка за позикою.
13.01.2023 між ТОВ «Інвеструм» і ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 13012023, відповідно до умов якого ТОВ «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.54-56)
Відповідно до Реєстру боржників від 13.01.2023 до договору факторингу № 13012023 (а.с.57), ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 47 355 грн, з яких:
- 15 000 грн - заборгованість за кредитом;
- 32 355 грн - заборгованості за процентами (а.с.58).
З довідки АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-240208/21454 від 11-02-2024 вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 належать ОСОБА_1 і в період з 28.01.2022 по 30.02.2022 на рахунок № НОМЕР_1 надійшли кошти: 26.01.2022 у розмірі 15 000 грн та 28.01.2022 – 15 000 грн (а.с.147).
З виписки по рахунку НОМЕР_3 , належного ОСОБА_1 , за період з 28.01.2022 по 11.01.2024 вбачається, що 22.02.2022 відбулось зарахування переказу на карту у розмірі 15 000 грн (а.с.150 зворот)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено укладання договорів дистанційно в електронній формі з використанням Інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, з накладенням електронного підписів. Відповідачка для підписання договорів проходила реєстрацію та отримала одноразовий ідентифікатор, після чого здійснила вхід на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, на підставі чого договори були укладені та вона отримала кредитні кошти.
Доводи відповідачки про ненадання доказів укладання кредитних договорів спростовані наданими позивачем належними і допустимими доказами.
Право вимоги позивача до відповідачки підтверджено належним чином завіреними копіями договорів факторингу, витягами з реєстру боржників.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає наведеним вимогам закону. 
В апеляційній скарзі не наведено обгрунтованих доводів на спростування встановлених судом першої інстанції фактів укладення кредитних договорів, отримання відповідачкою кредитних коштів за укладеними договорами, правомірності відступлення права вимоги за укладеними договорами на користь позивача, а також факт неповернення відповідачкою отриманих у кредит коштів. 
В апеляційній скарзі та у запереченні на відповідь на відзив ОСОБА_1 посилається на укладення відповідачкою із попередніми кредиторами договорів та неправомірне нарахування відсотків після закінчення їх дії та відсутності у самих договорах їх автоматичної пролонгації.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.
«109. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
110. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.
111. Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.
112. У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
113. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
114. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
115. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).
116. Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
117.Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).
118.Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.
119.Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.
120.Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.
121.Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57).
122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору.
125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови).
126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови).
127.Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.
128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).»
Отже, з огляду на наведені висновки суд має дослідити зміст кредитного договору, здійснити його тлумачення і встановити правову природу процентів, що нараховані позивачем.
Договір № 2875651 від 28.01.2022 (а.с.8-16).
Сторонами погоджені такі умови:
сума кредиту – 15 000 грн (п.1.2.); 
строк кредиту – 360 днів тобто до 24.01.2023, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів (п.1.3.); 
строк кредиту, термін повернення кредиту продовженню не підлягають (п.п.1.3.1); 
тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти які становлять 1,99% (стандартна) в день та застосовуються в межах всього строку кредиту вказаного в п.1.3 договору (п.1.4);
орієнтовна реальна річна процентна ставка – 7 831,91% (стандартна) (п.1.5.);
орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою – 122 460 грн (п.1.6);
проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом, нарахування процентів здійснюється за залишок фактичної заборгованості за кредитом протягом строку кредитування (п.3.1.);
за порушенням термінів повернення кредитних коштів і сплати процентів встановлені санкції у виді сплати штрафів (п.6.4.).
Надаючи тлумачення положенням кредитного договору, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Укладаючи договір, сторони погодили, що кредит видається строком на 360 днів: з 28.01.2022 до 24.01.2023, це є строк правомірного користування кредитними коштами, упродовж якого позичальниця сплачує кредитору проценти кожні 30 днів (п.1.3) у загальній сумі 107 460 грн згідно паспорта споживчого кредита (а.с.18-19).
Договір не містить погоджених умов про нарахування процентів за неправомірне користування кредитом, тобто після 24 січня 2023 року.
Отже, 59 376,30 грн є платою за правомірне користування кредитом у межах строку кредитування, визначеного договором № 2875651 від 28.01.2022. 
Договір про надання споживчого кредиту № 5475112 від 01.02.2022. 
Сторонами погоджені такі умови:
сума кредиту – 20 000 грн (п.1.3.);
строк кредиту - 360 днів, тобто до 27.01.2023 року, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів, у споживача відсутнє право продовжувати кредитування або строк виплати кредита (п.1.4.); 
дата надання кредиту – 01.02.2022 року (п.2.2.);
тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти, які становлять 1,99% в день та застосовуються в межах всього строку кредиту вказаного в п.1.4 цього Договору (п.1.5.1);
орієнтована реальна річна процентна ставка – 29 653,85 (стандартна) (п.1.7.);
орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою – 163 280 грн (п.1.8.);
проценти, що нараховуються, є платою за користування кредитом. Проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування протягом строку кредитування (п.3.1.);
повернення кредиту і сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюються згідно графіка (п.5.1.);
за порушенням термінів повернення кредитних коштів і сплати процентів встановлені санкції у виді сплати штрафів (п.6.4.).
Надаючи тлумачення положенням кредитного договору, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Укладаючи договір, сторони погодили, що кредит видається строком на 360 днів: з 01.02.2022 до 27.01.2023, це є строк правомірного користування кредитними коштами, упродовж якого позичальниця сплачує кредитору проценти кожні 30 днів (п.1.3) у загальній сумі 143 280 грн згідно паспорта споживчого кредита (а.с.37-38).
Договір не містить погоджених умов про нарахування процентів за неправомірне користування кредитом, тобто після 27 січня 2023 року.
Отже, 51 342 грн є платою за правомірне користування кредитом у межах строку кредитування, визначеного договором № 5475112 від 01.02.2022.
Стосовно доводів апеляційної скарги про несправедливий у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів» розмір процентів, визначений зазначеними вище договорами апеляційний суд зауважує таке.
Відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, тобто положення обох договорів, якими визначений розмір і порядок нарахування процентів , є оспорюваними.
У постанові ВС від 10 січня 2024 року (справа № 727/5461/23) викладені такі висновки щодо  застосування норми права у спірних правовідносинах. 
«В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).»
Положення ЗУ «Про споживче кредитування» не містять норми про те, що положення кредитного договору, якими встановлений несправедливий розмір процентів, є нікчемними.
Статтею 8 ЗУ «Про споживче кредитування» визначений порядок і підстави розрахунку реальної річної і денної процентної ставки, у статті 11 цього Закону встановлений порядок інформування споживача про реальний розмір річної і денної процентної ставки.
У межах розгляду цієї справи відповідачкою зустрічні вимоги про визнання недійсними положень обох кредитних договорів у частині визначення розміру процентів за користування кредитом не заявлено, а доводи відзиву на позов і апеляційна скарга не містять посилань на порушення кредитором порядку обчислення розміру процентів, які б давали підстави для висновку, що умови обох договорів обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими ЗУ «Про споживче кредитування», тобто є нікчемними. 
Договір про надання фінансового кредиту № 24661-02/2022 від 22.02.2022 (а.с.50-53).
       Сторонами погоджені такі умови:
кредит надається строком на 30 дні, тобто до 23.03.2022. дата надання кредиту – 22.02.2022 (п.1.2.);
       за користування кредитом сплачуються проценти у розмірі 547,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,50% на добу (п.1.3.); 
повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору (п.2.1.); 
обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого фактичного дня до дня повного погашення  заборгованості за кредитом (п.2.5.).
У розділі 4 «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів» сторони погодили, що у разі якщо позичальниця не повернула кредит у строк, зазначений у п.1.2. (тобто до 23.03.2022), проценти, передбачені п.2.4. продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитом, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення.
Надаючи тлумачення зазначеним положенням кредитного договору, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Укладаючи договір, сторони погодили, що кредит видається строком на 30 днів: з 22.02.2022 року до 23.03.2022, це є строк правомірного користування кредитними коштами, упродовж якого позичальниця сплачує кредитору проценти у загальній сумі 6 750 грн згідно паспорта споживчого кредита (а.с.53 зворот).
Якщо кошти не повернуті до 23.03.2022, то з 24.03.2022 настає прострочення боржника, у зв`язку з чим останній сплачує проценти за неправомірне користування коштами максимально упродовж 90 днів. Ця умова розміщена у розділі 4 «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів» (пункт 4.3.)
Умови договору про нарахування процентів після 23.03.2022 протягом 90 днів за своєю правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.
Тобто, сторони погодили, що поза межами строку кредитування позичальниця сплачуює проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи наведене із відповідачки на користь позивача підлягає до стянення заборгованість у сумі 6 750 грн - проценти за користування кредитом з 22.02.2022 по 23.03.2022 згідно умов договору (правомірне користування коштами).
Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення суми заборгованості за відсотками згідно договору № 24661-02/2022 від 22.02.2022, зменшивши стягуєму суму з 32 355 грн до 6 750 грн.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» сплатило 2 896,10 грн судового збору (а.с.2)
Позовні вимоги задоволено частково на 90,23%.
Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» має право на стягнення з ОСОБА_1 витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 2 613,15 грн.
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила 4 086 грн (а.с.206 зворот).
Апеляційна скарга задоволена на 9,8%.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» 400,43 грн судового збору.
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 400,43 грн, а з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 613,15 грн, то , враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 2 613,15 - 400,43 = 2 212,72 грн, а також звільнити ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» від обов`язку сплачувати ОСОБА_1 частину судового збору.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу  адвоката Єлісєєва Дмитра Олексійовича, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2024 року змінити, а саме зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» з 193 073 грн до 167 468 грн 30 коп., яка складається із заборгованості:
за кредитним договором № 2875651 від 28.01.2022 у сумі 74 376,30 грн, з яких: 15 000 грн – заборгованість за кредитом; 59 376,30 грн – заборгованість за процентами;
за договором позики № 5475112 від 01.02.2022 у сумі 71 342 грн, з яких: 20 000 грн – заборгованість за кредитом; 51 342 грн – заборгованість за процентами;
за договором позики № 24661-02/2022 від 22.02.2022 у сумі 21 750 грн, з яких: 15 000 грн – заборгованість за кредитом; 6 750 грн – заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 2 212,72 грн.
Звільнити Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від обов`язку сплачувати ОСОБА_1 400,43 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 липня 2024 року.

Головуючий суддя                                         О. А. Лобов

Судді                                                  А.І. Дорош

В.М. Триголов