ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
04 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 591/385/22
провадження № 61-5657 св 24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., 
Лідовця Р. А.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 ,
відповідачі: державне підприємство «Сетам», Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_3 , 
треті особи: ОСОБА_4 , Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Сумського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Криворотенка В. І., Філонової Ю. О.,
ВСТАНОВИВ:
1.            Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2022 року  ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про визнання електронних торгів недійсними.
Позовна заява мотивована тим, що 18 вересня 2012 року Зарічним районним судом м. Суми було видано виконавчий лист у справі № 1805/5998/2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитом у розмірі 29 772,33 долара США, що еквівалентно 
237 752,90 грн та 2 377,53 грн - судового збору.
Виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вказаного виконавчого листа № 1805/5998/2012 перебувало у провадженні Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на виконанні. У виконавчому провадженні було замінено стягувача з акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на ОСОБА_6 . 
Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 10 листопада 2021 року 
№ 559416 ДП «Сетам» 10 листопада 2021 року проведено електронні торги з реалізації майна, лот №498216: шестикімнатна квартира, загальною площею 137,58 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Переможцем визнано учасника № 5 - ОСОБА_3 . Початкова ціна зазначена - 860 950 грн, ціна продажу - 860 950 грн.
Старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби 
у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Суми) Трегубовим О. В. було складено акт про проведені електронні торги 
від 24 листопада 2021 року, затверджений начальником Зарічного відділу державної виконавчої служби Кубраковим К. П., в якому вказано, що електронні торги по лоту № 498216 проведені з дотриманням вимог закону та є підставою для подальшого отримання ОСОБА_3 у нотаріуса відповідного свідоцтва та державної реєстрації права власності на зазначене в акті майно у порядку, встановленому законом.
На час проведення аукціону її малолітня дитина - ОСОБА_2 була зареєстрована 
у спірній квартирі та відповідно мала право на проживання і користування цим житловим приміщенням, про що було відомо виконавчій службі, проте інформація про зареєстровану дитину не містилась у заявці на реалізацію квартири. Копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду не були додані до заявки на реалізацію квартири. 
Отже, у порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, реалізація квартири призвела до порушення права малолітньої дитини - 
ОСОБА_2 на проживання та користування житловим приміщенням, позбавивши останню місця проживання. 
Крім того, спірна квартира є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 , оскільки набута ними за час спільного проживання і належить їм у рівних частках з моменту придбання. 
Таким чином, відчуження належної ОСОБА_1 частки у квартирі на публічних торгах без згоди останньої порушує її права, як співвласника цього майна, на вільне користування і розпорядження ним. 
Державним виконавцем не було перевірено чи не володіє боржник квартирою разом з іншими особами, не виділено у натурі майно із спільної сумісної власності, не проведено належної реєстрації речових прав на нерухоме майно за боржником, не повідомлено співвласника нерухомого майна про його передачу 
на реалізацію. 
Вважала, що державним виконавцем не проведено належного опису та арешту квартири, що виключає можливість ідентифікувати майно, його склад і стан, 
а також суттєво вплинуло на визначення його вартості, враховуючи здійснення оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності без огляду майна, що потягло за собою реалізацію майна за значно нижчою від ринкової ціною.
З врахуванням викладеного ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 , просила суд: 
- визнати недійсними електронні торги, проведені ДП «Сетам» 10 листопада 
2021 року з реалізації квартири АДРЕСА_2 ; 
- визнати недійсним протокол № 559416 проведення електронних торгів 
від 10 листопада 2021 року з реалізації спірної квартири; 
- визнати недійсним акт про проведені електронні торги від 24 листопада 
2021 року, складений старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Трегубовим О. В.; 
- визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронного аукціону у випадку, якщо таке свідоцтво було отримано ОСОБА_3 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2023 року
у складі судді Клименко А. Я. позов ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 , задоволено частково. Визнано недійсними електронні торги, проведені ДП «Сетам» 10 листопада 2021 року з реалізації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним протокол № 559416 проведення електронних торгів від 10 листопада 2021 року з реалізації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним акт про проведені електронних торгів від 24 листопада 2021 року, складений старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби 
у м. Суми Трегубовим О. В. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ні позивачкою, 
ні ОСОБА_3 свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронного аукціону не надано до суду першої інстанції, а тому у частині вимог про визнання його недійсним відмовлено, оскільки невідомо, чи було видано таке свідоцтво.
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10 листопада 2021 року малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у спірній квартирі з 29 жовтня 2021 року, за твердженнями позивачки, дитина проживає у квартирі з народження.
На день проведення торгів, тобто 10 листопада 2021 року, державному виконавцю було відомо про зареєстровану у спірній квартирі малолітню дитину.
Таким чином, у порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна не було надано копії дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду, хоча спірною квартирою має право користування малолітня дитина. 
10 листопада 2021 року ОСОБА_4 подано до суду скаргу на рішення, дії старшого держаного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби 
м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Суми) Трегубова О. В., в якій він просив зупинити передачу квартири 
АДРЕСА_2 на реалізацію; визнати незаконними дії та рішення державного виконавця Трегубова О. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо оцінки майна; визнати недійсною оцінку зазначеної квартири.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2022 року, що набрала законної сили, у справі № 591/8117/21 скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсною оцінку нерухомого майна - квартири 
АДРЕСА_3 , здійснену 07 жовтня 2021 року товариством з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба» на замовлення старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Трегубова О. В. В іншій частині скарги відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що продаж спірної квартири здійснено за ціною, визначеною на підставі оцінки, яка визнана у судовому порядку недійсною. Ціна квартири визначена удвічі менша, а саме 
у розмірі 860 950 грн, ніж ринкова її вартість, згідно з висновком іншого експерта, яка становить 1 986 900 грн, про що зазначено у судовому рішенні у справі 
№ 591/8117/21. Ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу. Проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, яка є значно нижчою дійсної ринкової вартості майна на час проведення торгів свідчить про порушення Порядку реалізації арештованого майна.
Посилання позивачки на те, що спірна квартира є спільним сумісним майном її та ОСОБА_4 , на увагу не заслуговують, оскільки триває судовий розгляд справи № 591/8102/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Сумського апеляційного суду від 12 березня 2024 року апеляційні скарги ДП «Сетам» та Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) задоволено. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , відмовлено.Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що спірна квартира на час проведення електронних торгів належала на праві приватної власності 
ОСОБА_4 .
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, вказувала те, що оспорюваним правочином порушуються її права, як співвласника квартири, що придбана за час їх спільного проживання з ОСОБА_4 .
Отже,  ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що на час придбання спірної квартири, право власності на яку одноособово було зареєстровано за ОСОБА_4 , вона проживала з останнім однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також придбання цієї квартири за спільні кошти, чи унаслідок спільних трудових зусиль. Справа № 591/8102/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя судом не розглянута.
Таким чином, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивачем не було доведено існування у неї та малолітньої дитини - ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру та дійшов безпідставного висновку про порушення прав позивачів проведеними ДП «Сетам» 10 листопада 2021 року електронними торгами з реалізації вказаної квартири.
Крім того, апеляційний суд погодився з доводами апеляційної скарги ДП «Сетам» про те, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту їх прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 591/385/22
з Зарічного районного суду м. Суми. Підставою відкриття касаційного провадження зазначено пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
У травні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2024 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оцінку спірної квартири проведено з порушенням Порядку реалізації арештованого майна, оскільки ні державний виконавець, ні оцінювач не зверталися до боржника з вимогою про забезпечення доступ оцінювача до об`єкта для його об`єктивної оцінки. Ознайомившись зі звітом за результатами проведення незалежної оцінки вартості квартири, було виявлено, що наявні фотографії дверей, зовнішньої стіни, частини вулиці. Протиправність вказаних дій також підтверджується ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2022 року у справі № 591/8117/21. Разом з тим проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, яка є значно нижчою дійсної ринкової вартості спірного майна на час проведення торгів, є порушенням Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.
Отже, ціна спірної квартири була визначена на підставі оцінки нерухомого майна, яка визнана недійсною у передбаченому законом порядку, що порушило права ОСОБА_4 , який є боржником та співвласником майна, ОСОБА_1 , яка є співвласником майна.
Апеляційний суд у порушення положень закону не звернув уваги на те, що у спірній квартирі зареєстрована та проживає з народження малолітня дитина ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10листопада 
2021 року, тобто у день проведення оспорюваних торгів, державний виконавець отримав довідку про реєстрацію місця проживання особи від 10 листопада 
2021 року, згідно з якою малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрована у спірнійквартирі з 29жовтня 2021 року. 
Отже, спірні торги проведені з порушенням вимог Порядку реалізації арештованого майна, оскільки малолітня дитина мала право користування квартирою та проживала у ній, проте до заявки на реалізацію арештованого майна не додано копію дозволу органу опіки та піклування або відповідне рішення суду. Таким чином, протиправними діями відповідачів порушено право користування малолітньої дитини спірною квартирою. 
Крім того, спірна квартира набута ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому є спільним сумісним майном подружжя. Вказані обставини свідчать про те, що протиправними діями відповідачів було порушено права ОСОБА_1 , як співвласника квартири. 
Релевантною практикою Верховного Суду підтверджено, що визнання електронних торгів недійсними є ефективним способом захисту порушених прав позивача. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
18 вересня 2012 року Зарічним районним судом м. Суми було видано виконавчий лист у справі № 1805/5998/2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитом у сумі 29 772,33 долара США, що еквівалентно 237 752,90 грн та 2 377,53 грн - судового збору.
Виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 1805/5998/2012 перебувало у провадженні Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на виконанні. У виконавчому провадженні було замінено стягувача на ОСОБА_6 (а.с. 97, т. 1).
08 вересня 2021 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) видано постанову про опис і накладення арешту на 6-ти кімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 65, т. 1).
10 листопада 2021 року начальник Зарічного відділу державної виконавчої служби Кубраков К. П. звернувся до Центру надання адміністративних послуг у м. Суми із запитом про надання інформацію про всіх зареєстрованих осіб у вказаному житловому приміщенні, а також дату такої реєстрації (а.с. 13, т. 1).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10 листопада 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у квартирі 
АДРЕСА_2 з 29 жовтня 2021 року 
(а.с. 14, т. 1).
Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 10 листопада 2021 року 
№ 559416 ДП «Сетам» 10 листопада 2021 року проведено електронні торги з реалізації майна, лот № 498216: шестикімнатна квартира, загальною площею 137,58 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Переможцем визнано учасника № 5 - ОСОБА_3 . Початкова ціна зазначена - 860 950 грн, ціна продажу - 860 950 грн (а.с. 17, т. 1).
Старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби 
у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Суми) Трегубовим О. В. було складено акт про проведені електронні торги 
від 24 листопада 2021 року, затверджений начальником Зарічного відділу державної виконавчої служби Кубраковим К. П., в якому вказано, що електронні торги по лоту № 498216 проведені з дотриманням вимог закону та є підставою для подальшого отримання ОСОБА_3 у нотаріуса відповідного свідоцтва та державної реєстрації права власності на зазначене в акті майно у порядку, встановленому законом (а.с. 18, т. 1).
10 листопада 2021 року ОСОБА_4 подано до суду скаргу на рішення, дії старшого держаного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби 
м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Суми) Трегубова О. В., в якій він просив зупинити передачу квартири 
АДРЕСА_2 на реалізацію; визнати незаконними дії та рішення державного виконавця Трегубова О. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо оцінки майна; визнати недійсною оцінку зазначеної квартири.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2022 року у справі 
№ 591/8117/21 скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсною оцінку нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , здійснену 07 жовтня 2021 року товариством з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба» на замовлення старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Трегубова О. В. В іншій частині скарги відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
При розгляді справи № 591/8117/21суд виходив із того, що підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Проте, державним виконавцем, як замовником оцінки, не було забезпечено доступ суб`єкта оціночної діяльності до спірної квартири боржника. Суб`єкт оціночної діяльності також не вживав заходів для ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу безпосередньо до приміщення, що оцінюється. При цьому державний виконавець безпідставно ототожнював повідомлення боржника про призначення виконавчих дій з приводу опису та арешту майна боржника із повідомленням про необхідність забезпечення доступу до приміщення з метою його оцінки. Крім того, експертна оцінка квартири боржника проведена з порушенням норм закону, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду нерухомого майна та не вживав заходи щодо його повного огляду, а також для порівняння використовував об`єкти, які не є подібними. Вказане істотно вплинуло на визначення вартості оцінюваного майна та призвело до реалізації описаного та арештованого нерухомого майна за заниженою ціною. Відповідно до наданого заявником звіту за результатами проведення оцінки вартості належної йому квартири, який був виконаний на його замовлення, вартість квартири становить 1 986 900 грн, тобто понад удвічі перевищує вартість, визначену у звіті - 860 950 грн. При цьому суб`єктом оціночної діяльності звіт складено на замовлення заявника з урахуванням внутрішнього стану квартири та для порівняння були використані більш релевантні з оцінюваним об`єкти нерухомості. Вимога заявника про зупинення передачі спірної квартири на реалізацію, суд зазначив, що така вимога не ґрунтується на положеннях закону, тому не підлягає задоволенню. Крім того, за поясненнями сторін у справі вказана квартира була передана на торги та реалізована до розгляду скарги.
Постановою Сумського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року у справі 
№ 591/8117/21 апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2022 року залишено без змін.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана постанова апеляційного суду вищезазначеним вимогам закону не відповідає. 
Щодо вирішення спору про визнання електронних торгів недійсними
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) ? сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця ? учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.
Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі-продажу.
Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а відтак така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).
Разом із тим, оскільки за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення.
Відповідно до частин першої, другої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.
Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.
Відповідно до вищенаведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір.
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі                          № 3-242гс16 викладено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі                     № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок про те, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: 
від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року 
у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року 
у справі № 6-231цс17.
Судом установлено, що в спірній квартирі зареєстрована малолітня дитина - 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була там зареєстрована і на час проведення прилюдних торгів.
Згідно зі статтею 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.
У частині третій статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.
Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.
Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»).
Стаття 19 СК України регулює участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Частина шоста цієї статті СК України визначає співвідношення повноважень цього органу та суду, встановлюючи, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавець у виконавчому провадженні відповідно до законодавства України подібними повноваженнями не наділений.
Відповідно до абзацу дев`ятого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 
2016 року № 2831/5, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі) у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;
Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку реалізації арештованого майна реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку».
У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року 
№ 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
У пунктах 70, 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня
2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс 21) зазначено про те, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.
При цьому у пунктах 66-69 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога про отримання дозволу державним виконавцем від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування, яким належить неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених статтями 17 та 18 Закону про охорону дитини, статтею 12 Закону про основи созахисту, від можливого порушення.
Якщо суд приймає рішення про солідарне стягнення з боржника та його поручителя коштів у рахунок погашення їх зобов`язань перед кредитором, то суд не досліджує питання прав тих чи інших осіб, які пов`язані з можливими об`єктами жилої нерухомості, які вже сам державний виконавець відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» визначає до реалізації, зокрема, на відкритих торгах для забезпечення виконання цього судового рішення. А відтак проведення такої реалізації майна, в тому числі спірної квартири, не контролюється судом допоки відповідні дії державного виконавця не оскаржуються кимось з учасників виконавчого провадження чи іншими особами відповідно до закону.
Разом з тим повноваження державного виконавця не мають того характеру та обсягів, які має суд, зокрема, в межах цивільного процесу. Обов`язки і права виконавців, закріплені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідають широті повноважень та обов`язків суду, передбачених ЦПК України для вирішення судових спорів. Як приклад можна навести статтю 19 СК України, яка передбачає право суду не погодитись з висновками органу опіки та піклування. Тоді як законодавство України, зокрема Закон України «Про виконавче провадження», такими повноваженнями державного виконавця не наділяє. Також, наприклад, державний виконавець позбавлений можливості встановлювати чи є у власності неповнолітніх дітей, місце проживання яких зареєстроване у квартирі, яка підлягає реалізації в рамках виконавчого провадження, інше житлове приміщення, чи мають вони право користування іншим житловим приміщенням. Для вирішення подібних питань державний виконавець і має звертатись до органів опіки та піклування для отримання відповідного дозволу, який має враховувати найкращий захист прав неповнолітніх дітей.
Тому державний виконавець не може самотужки забезпечити той самий рівень захисту відповідних прав неповнолітніх дітей, який може забезпечити суд реалізуючи, наприклад, статтю 39 Закону України «Про іпотеку».
При таких обставинах, у пункті 72 постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що державний чи приватний виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.
Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог закону не звернув уваги на те, що враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування на яке мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.
Разом з тим на день проведення торгів, тобто 10 листопада 2021 року, державному виконавцю було відомо про зареєстровану у спірній квартирі малолітню дитину, 
а довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 10 листопада 2021 року підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована 
у квартирі АДРЕСА_2 з 29 жовтня 2021 року 
(а.с. 14, т. 1).
Суд першої інстанції, вирішуючи позовну вимогу про визнання електронних торгів недійсними, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у спірній квартирі зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у справі відсутні докази на підтвердження того, що орган опіки та піклування надав дозвіл на реалізацію спірної квартири. 
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання недійсними електронних торгів, оскільки такі здійснені з порушенням положень закону. 
Щодо позовних вимог про визнання недійсними: протоколу проведення торгів, акта про проведені електронні торги, свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронного аукціону
Верховний Суд ураховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, 
а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав.
Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження 
№ 12-158гс18).
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 727/10017/18 (провадження № 61-7337св21) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження 
№ 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження 
№ 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження 
№ 14-338цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження 
№ 12-88гс19) та багатьох інших. […] Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, 
пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження 
№ 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі 
№ 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) зазначено, що «оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104), 
від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)). З огляду на наведене неналежними та неефективними є відповідні дві вимоги позивача».
Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункти 6.21, 6.22). Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (пункти 42, 
43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі 
№ 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21)).
Суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону дійшов висновку про задоволення позовної вимоги щодо визнання недійсним акта про проведені електронні торги, у тому числі у зв`язку з тим, що у спірній квартирі зареєстрована малолітня дитина, а у справі відсутні докази на підтвердження того, що орган опіки та піклування надав дозвіл на реалізацію спірної квартири.
У частині позовних вимог про визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів, свідоцтва про придбання майна з електронних торгів районний суд дійшов висновку про їх безпідставність унаслідок недоведеності. 
Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про визнання недійсними: протоколу проведення торгів, акта державного виконавця про проведені електронні торги про реалізацію арештованого майна, свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронного аукціону.
Проте суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що вимоги позивача про визнання недійсними: протоколу проведення електронних торгів, акта про проведені електронні торги, свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронного аукціону є неналежними (неефективними) способами захисту. У зв`язку з цим у задоволенні вказаних вимог належало відмовити саме з цієї правової підстави.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі 
№ 373/326/17 (провадження № 14-201цс21), пославшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.
У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження 
№ 14-256цс18, пункт 98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі 
№ 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та багатьох інших.
Отже, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Подібні висновки викладені також і в інших постановах, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14 (провадження № 14-636цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21) та у постановах Верховного Суду: від 15 травня 
2019 року у справі № 462/5804/16-ц (провадження № 61-39342св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 263/16124/17 (провадження № 61-5121св19), від 08 липня 2020 року у справі № 462/5536/16-ц (провадження № 61-34501св18), від 01 грудня 2021 року у справі № 463/2340/17 (провадження № 61-16441св20).
Отже, рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовної вимоги щодо визнання недійсним акта про проведені електронні торги підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги. 
В іншій частині суд першої інстанції по суті правильно вирішив спір та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог щодо визнання недійсними протоколу проведення торгів, свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронного аукціону, проте частково дійшов помилкового висновку щодо мотивів такої відмови. 
Отже, Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови апеляційного суду та про часткове скасування і зміну рішення суду першої інстанції щодо його мотивів.
Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.
Постанову Сумського апеляційного суду від 12 березня 2024 рокускасувати.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2023 року у частині задоволення позовної вимоги  ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 , про визнання недійсним акта про проведені електронні торги скасувати. 
У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 , до державного підприємства «Сетам», Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про визнання недійсним акта про проведені електронні торги відмовити. 
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2023 року у частині відмови у задоволенні вимог щодо визнання недійсними протоколу проведення торгів, свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронного аукціону змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішенняЗарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                      Б. І. Гулько
 
                                                                                      Г. В. Коломієць
 
                                                                                      Р. А. Лідовець