ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 серпня 2024 року
м. Київ
справа № 644/10266/21
провадження № 51-2194 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                                 ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                                       ОСОБА_5 ,
захисника (у режимі відеоконференції)                                ОСОБА_6 ,
представника потерпілої (у режимі відеоконференції)    ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021221180000921 від 15 вересня 2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Курської області рф, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
За обставин, детально викладених у вироку цього суду, 15 вересня 2021 року ОСОБА_8 , перебував у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 . Надалі з 12:30 до 14:25, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків між ОСОБА_8 та його братом ОСОБА_10 виник конфлікт, який переріс у бійку, під час якої ОСОБА_8 взяв зі стола кухонний ніж та, тримаючи його у лівій руці, завдав ним один удар ОСОБА_10 у ділянку грудної клітини справа, спричинивши останньому тілесні ушкодження, внаслідок яких настала його смерть. 
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 23 січня 2024 року апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишив без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2023  року стосовно ОСОБА_8 - без змін.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду  та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить змінити оскаржувані судові рішення, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначити відповідне покарання.
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що:
·                     ОСОБА_8 наніс лише один удар з метою самозахисту, після чого, маючи реальну можливість продовження нанесення ударів, одразу припинив свої дії, а тому засуджений перевищив межі необхідної оборони. Звертає увагу, що останній надалі залишився на місці події та попросив викликати потерпілому швидку медичну допомогу;
·                    про необхідну оборону засудженого також свідчить висновок експерта № 09/1517-С/2021 від 16 січня 2021 року, який підтверджує наявність у засудженого саден та синців;
·                    у ході огляду місця події від 15 вересня 2021 року було виявлено 4 ножі, що підтверджує показання засудженого про наявність ножа в руках потерпілого;
·                    місцевий суд не виклав у вироку показання свідка ОСОБА_11 .   В свою чергу апеляційний суд на доводи апеляційних скарг в цій частині уваги не звернув, показання вказаного свідка не дослідив, всупереч ст. 94 КПК України надав неправильну оцінку тілесним ушкодженням, які були отримані засудженим, та безпідставно не врахував протиправну поведінку потерпілого;
·                    слідчий експеримент проведений за відсутності судово-медичного експерта, в кабінеті слідчого, в ході якого не були відтворені всі події кримінального правопорушення, зокрема в частині нанесення потерпілим тілесних ушкоджень засудженому. Зауважує, що в ході проведення цієї слідчої дії ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння та не міг надати свої пояснення;
·                    суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання сторони захисту про повторне проведення слідчого експерименту, про витребування медичної документації стосовно померлого, а також про зміну правової кваліфікації;
·                    оскаржувані судові рішення невмотивовані та не відповідають приписам статей 94, 368, 370 КПК України.
 
У касаційній скарзі представник потерпілої  ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що:
·                    винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.  115  КК України, не доведена поза розумним сумнівом, оскільки відсутні беззаперечні докази наявності умислу на вбивство;
·                    у ході розгляду кримінального провадження суди не звернули увагу на те, що дії засудженого, який зазнав систематичних ударів з боку загиблого, повністю охоплюються ст. 118 КК України. Зауважує, що останній діяв виключно з метою захисту, будучи правшею, наніс лише один удар ножем лівою рукою, та одразу припинив подальші дії, хоча мав реальну можливість продовжувати їх. Наголошує, що засуджений викликав швидку медичну допомогу та місце події не залишав;
·                    слідчий експеримент був проведений в кабінеті слідчого, за відсутності медичного експерта. Наголошує, що ОСОБА_8 під час проведення вказаної слідчої дії перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. В ході цієї слідчої дії не було відтворено нанесення засудженому ударів потерпілим, який погрожував ножем;
·                    суди безпідставно обґрунтували наявність вини ОСОБА_8 даними, зафіксованими в протоколі слідчого експерименту, а не показаннями, які були безпосередньо надані останнім в судовому засіданні та безпідставно відмовили стороні захисту в задоволенні низки клопотань щодо проведення повторного слідчого експерименту;
·                    суди надали неправильну правову оцінку мотиву дій засудженого, не звернули увагу на те, що потерпілий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та мав розлади, пов`язані з психічним станом. Не виклали показання свідка ОСОБА_11 , який зазначав про наявність в діях у засудженого необхідної оборони. Апеляційний суд також надав неправильну оцінку доказам щодо наявності отриманих тілесних ушкоджень засудженим, оскільки місцевий суд встановив наявність протиправних дій саме з боку потерпілого. Отже, суди порушили приписи ст. 94 КПК України;
·                    поза увагою судів залишилось, те, що в ході огляду місця події в приміщенні було виявлено декілька ножів, проте судово-дактилоскопічна експертиза не призначалася;
·                    апеляційний суд не звернув увагу на позицію потерпілої та дійшов помилкового висновку про те, що матеріали справи не містять доказів відшкодування засудженим шкоди;
·                    судові рішення є необґрунтованими, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Заперечень на касаційні скарги до Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційних скарг, просила судові рішення залишити без зміни. 
 
Захисник та представник потерпілої підтримали подані касаційні скарги.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Водночас наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи  іншого доказу.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Зі змісту положень ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368 - 380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Оскільки сторона захисту та представник потерпілої, оскаржуючи вирок місцевого суду, в апеляційних скаргах посилалися на невідповідність висновків суду обставинам справи і неповноту розгляду справи місцевим судом, а також на те, що суд надав неправильну оцінку доказам за наслідком судового розгляду, та, враховуючи, що вказані порушення, за умови їх підтвердження, могли вплинути на законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , відповідні доводи апеляційних скарг потребували ретельної перевірки.
Так, згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду, зокрема викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 03 квітня 2023 року в справі № 537/984/20, суду апеляційної інстанції, необхідно здійснювати ретельну перевірку правильності встановлення обставин кримінального провадження за результатами оцінки місцевим судом доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.
Апеляційний суд покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити й оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування судом норм матеріального і процесуального закону, безпомилковість вирішення тих питань, що підлягають з`ясуванню під час ухвалення судового рішення.
Процесуальні вимоги, засновані на вмотивованій незгоді та обґрунтованому запереченні правильності висновків місцевого суду щодо встановлених обставин, зобов`язують апеляційний суд надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення заявлених вимог без задоволення в судовому рішенні має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
За результатами перевірки доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має обов`язок усунути (у разі встановлення) допущені місцевим судом недоліки та суперечності, вжити заходів для дотримання процесуальних прав усіх учасників провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Жодна норма кримінального процесуального закону, як установлений імперативний припис, не звільняє апеляційний суд від указаного вище обов`язку.
Крім того, як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, мета викладення мотивів рішення полягає в тому, щоб показати сторонам, що їх почули. Водночас це зобов`язує суддю обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватись прав сторони захисту (Ruiz Torija v. Spain, 09 December 1994, §29, SeriesA, no.303-A). Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання (Van de Hurk v. the Netherlands, 19 April 1994, §61, Series A, no.288), проте з рішення має бути зрозуміло, що головні проблеми, порушені у справі, було вивчено (Boldea v. Romania, 15 February 2007, §30, no.19997/02).
Втім суд апеляційної інстанції в ході розгляду цього кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 таких вимог не дотримався.
Як убачається з оскаржених судових рішень, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначив відповідне покарання.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, сторона захисту та представник потерпілої подали апеляційні скарги, які за своїм змістом є аналогічними доводам їх касаційних скарг, та, зокрема, зауважували, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 неправильно кваліфіковані як умисне вбивство, оскільки він діяв з метою самозахисту. Наголошували, що нанесенню ножового порання потерпілому передувало завдання обвинуваченому тілесних ушкоджень. 
Крім цього, захисник та представник потерпілої посилалися на те, що місцевий суд хоча і допитав свідка ОСОБА_11 , проте не виклав ці показання у судовому рішенні та не надав їм правової оцінки. Вказували, що ОСОБА_11 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні, зокрема, зазначав, що померлий ОСОБА_10 був більш фізично розвинений ніж засуджений, займався східними єдиноборствами, був агресивний, зловживав алкогольними напоями, перебував на лікуванні в психіатричній лікарні. Наголошували, що цей свідок також підтвердив, що засуджений одразу після злочину повідомляв, що він був вимушений захищатись від протиправних дій потерпілого, оскільки загроза для його життя була реальною.
Так, частина 1 ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як убачається з матеріалів справи, 05 січня 2023 року місцевим судом у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_11 , а також 25 січня 2022 року -  свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . 
Проте оскаржуваний вирок місцевого суду не містить відомостей про дослідження вказаних показань та надання їм правової оцінки, як це передбачають вимоги ст. 94 КПК України.
Водночас як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, погоджуючись з висновком місцевого суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, апеляційний суд хоча і виклав вказані доводи апеляційних скарг, проте залишив їх без належної відповіді в розумінні ст. 419 КПК України.
Крім того, оскаржуючи вирок місцевого суду, захисник та представник потерпілої вказували на те, що слідчий експеримент з ОСОБА_8 від  16  січня 2021 року був проведений за відсутності відповідного експерта, у  кабінеті слідчого. Звертав увагу суду на те, що не відтворено усі подій, які передували завданню ножового поранення, зокрема щодо конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , побиття померлим потерпілим засудженого. Також зазначали, що суди безпідставно обґрунтували наявність умислу на вбивство посиланням на обставини, які засуджений повідомляв в ході слідчого експерименту, та судово медичної експертизи, яка була проведена на підставі цього слідчого експерименту.
Варто зауважити, що метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Отже, апеляційний суд не надав відповіді на доводи апеляційних скарг, які стосувались також слідчого експерименту, залишивши їх поза увагою, формально пославшись на нього як на доказ доведеності винуватості.
Крім цього, у своїх касаційних скаргах сторони посилалися на наявність суперечностей в ухвалі апеляційного суду, які стосувались отриманих тілесних ушкоджень засудженим.
Як убачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд, призначаючи покарання, врахував поведінку потерпілого ОСОБА_10 , наявність тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , а також висновок судово-медичної експертизи № 09/1517/С/2021 від 16 вересня 2021 року, дійшов висновку, що потерпілий вчиняв протиправні дії стосовно обвинуваченого.
Проте, апеляційний суд, погоджуючись з виром місцевого суду, дійшов протилежного висновку, що показання обвинуваченого, в яких останній стверджував про те, що потерпілий завдав йому кількох ударів кулаками в обличчя та тулубу, не узгоджуються з висновками експерта, з огляду на те, що у потерпілого будь-яких ушкоджень на руках не знайдено.
Водночас Верховний Суд зауважує, що апеляційний суд може надати іншу оцінку доказам, однак з дотриманням положень ч. 3 ст. 404 КПК України.
Тож Верховний Суд констатує, що апеляційний суд в цій частині допустився суперечності та порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Отже, залишаючи без ефективної відповіді вищевикладені доводи захисника та представника потерпілої, апеляційний суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що вплинуло на законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення апеляційного суду, що суперечить положенням статей 370, 419 КПК України, а висновки суду апеляційної інстанції про правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність є передчасними.
Тож колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення касаційної скарги захисника та про скасування ухвали апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст.  438 КПК України.
Ураховуючи підстави для скасування, Верховний Суд не перевіряє інші доводи, викладені у касаційних скаргах захисника та представника потерпілої, які за своїм змістом є фактично аналогічними доводам їх апеляційних скарг, оскільки ці питання мають бути належно перевірені в ході нового апеляційного перегляду.
Під час нового розгляду апеляційному суду належить урахувати вказане в постанові суду касаційної інстанції, безпосередньо, за наявності для цього передбачених у законі підстав, дослідити необхідні докази, проаналізувати й оцінити їх у сукупності, і, дотримуючись приписів кримінального та кримінального процесуального законів, постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, навівши докладні, послідовні мотиви його ухвалення.
Водночас, згідно з приписами ч. 3 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу, Суд враховує, що  ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Крім цього у цій справі йому обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому, зважаючи на таку процесуальну поведінку ОСОБА_8 та не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість останнього, з метою попередження ризику його переховування від суду, Суд вважає за необхідне обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року скасувати і  призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 05 жовтня 2024 року включно. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та  оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                           ОСОБА_3