ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 липня 2024 року 	м.Суми	

Справа №585/2398/23 
Номер провадження 22-ц/816/965/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М., 

у присутності:
представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Менька Дмитра Дмитровича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 січня 2024 року у складі судді Євлах О.О., ухваленого в м. Ромни Сумської області, повний текст якого складено 12 січня 2024 року,
в цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сова Сергій Миколайович, про визнання права власності на спадкове майно за законом, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 29 липня 1988 року по 22 лютого 1995 року ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 
23 лютого 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб, у період якого народилися діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому як частка в спільному майні подружжя, оскільки титульним власником є ОСОБА_9 (колишня дружина померлого, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Роменської державної нотаріальної контори Сумської області 18 вересня 1992 року, за реєстр. №4625.
Після смерті ОСОБА_8 прийняли спадщину дружина - ОСОБА_2 , яка 14 січня 2004 року подала заяву про прийняття спадщини та діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які на час відкриття спадщини були малолітніми.
Зазначали, що вони звернулись до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сови С.М. про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на належну спадкодавцю 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області Совою С.М. від 16 листопада 2021 року   ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки відсутнє визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та відсутня державна реєстрація права власності за померлим.
Вказували, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була спільною сумісною власністю ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки придбана під час перебування їх у шлюбі. Отже, ОСОБА_8 мав право на 1/2 частку квартири, як один із подружжя.
ОСОБА_12 після смерті сестри ОСОБА_9 отримала свідоцтво про право на спадщину на всю квартиру, а отже безпідставно набула право власності на частину вказаної квартири.
02 вересня 2021 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .
Посилаючись на вищевказані обставини, просили визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності за кожним по 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_12 в частині належності їй частини вказаної квартири; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 02 вересня 2021 року, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . 
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 січня 2024 рокуу задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційну скаргу мотивують тим, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що визнання квартири спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і виділення частки припинилось зі смертю ОСОБА_8 , оскільки квартира є їх спільною сумісною власністю відповідно до положень ст. 22 КЗпШ України чинного на час укладення договору купівлі-продаж, а вимога про визначення частки ОСОБА_8 у спільному майні подружжя у позові не заявлялась. Таким чином позивачі мають право на частини спірної квартири (по 1/6 кожному).
Стверджують, що позивачі прийняли спадщину у встановленому законом порядку, то вони мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину.
Вказують, що оформлення права власності на всю квартиру на ім`я ОСОБА_12 та відчуження її за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є порушенням прав позивачів на спадкування належної їм частки у спадковому майні.
Від представника ОСОБА_7 – адвоката Менька Д.Д. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Менька Д.Д., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду повністю не відповідає.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 29 липня 1988 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, який розірвано 22 лютого 1995 року (а.с. 15).
18 вересня 1992 року між виконкомом Роменської міської Ради народних депутатів та ОСОБА_9 укладено договір, за яким остання придбала квартиру квартира АДРЕСА_2 (а.с. 17).
23 лютого 1995 року ОСОБА_8 зареєстрував шлюб з ОСОБА_13 ( а.с.11). У період їх шлюбу народилися діти – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 12-13).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер (а.с.14).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла (а.с. 129, на звороті).
Після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняла її рідна сестра ОСОБА_12 та 20 травня 2021 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Сумської області Проскурнею Л.І. видано ОСОБА_12 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.113-114).
Згідно з договором купівлі-продажу від 02 вересня 2021 року ОСОБА_12 продала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 103-104).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 лютого 2022 року квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності зареєстрована за ОСОБА_6 (1/2 частка) та ОСОБА_7 (1/2 частка) ( а.с.18).
Постановою приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області від 16 листопада 2021 року ОСОБА_14 відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно після спадкодавця, оскільки відповідно до поданих документів відсутнє визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та відсутня державна реєстрація права власності за померлим (а.с.16).
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_12 померла (а.с. 54).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірна квартира була придбана ОСОБА_9 за договором купівлі – продажу, то саме ОСОБА_8 мав право на визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та на виділення частки, але він з позовом до ОСОБА_9 не звертався. Суд також дійшов висновку, що спадкоємці ОСОБА_8 не мають права на звернення з позовом до спадкоємців ОСОБА_12 (померлої) , яка успадкувала квартиру після померлої сестри ОСОБА_9 та покупців, які придбали квартиру у ОСОБА_12 , як добросовісні набувачі. Також суд вважав, що позивачі, як спадкоємці після смерті ОСОБА_8 , мали право звернутись до суду з позовом до ОСОБА_9 , однак у період з 2003 року (моменту смерті ОСОБА_8 ) до 2020 року (моменту смерті ОСОБА_9 ) цього не зробили, тому ОСОБА_5 , як спадкоємець ОСОБА_12 , яка успадкувала квартиру після смерті ОСОБА_9 , є неналежним відповідачем.
Проте, повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Статтею 23 КпШС України визначено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. 
При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення/, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.
Згідно зі статтею 28 КпШС в разі поділу майна, яке спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя заслуговують на увагу.
Відповідно до статті 29 КпШС якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.
Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.
Згідно зі статтею 256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 у період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , 18 вересня 1992 року на підставі договору придбала квартиру АДРЕСА_2 .
22 лютого 1995 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було розірвано.
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Спірну квартиру після смерті ОСОБА_9 в порядку спадкування за законом успадкувала її рідна сестра - ОСОБА_12 . 
Судом встановлено, що за життя ОСОБА_8 не звертався з позовом до ОСОБА_9 про поділ спірної квартири у межах трирічного строку позовної давності передбаченого ст. 29 КпШС, хоча право власності ОСОБА_8 на вказану квартиру було порушено, так як квартира належала на праві спільної сумісної власності саме подружжю та придбавалася під час перебування зазначених осіб у шлюбі.
Окрім того, після прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 позивачі не зверталися до суду з позовом до ОСОБА_9 в межах загальних строків позовної давності з вимогами про визнання права власності на відповідну частину спірної квартири.
Отже, право позивачів на спадкування за законом належної за життя ОСОБА_8 частини нерухомого майна було порушено, проте звернулися до суду з позовом із пропуском трирічного строку позовної давності, який почав перебіг з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , проте помилився щодо мотивів такої відмови, в зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 задовольнити частково. 
РішенняРоменського міськрайонного суду Сумської області від 04 січня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене  3 липень 2024 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов