ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 липня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 915/1037/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.,

секретар судового засідання: Іскендерова К.О.

за участю представників учасників справи:
від позивача – Горбач А.М.
від відповідача – Іноземцев Є.С.
від третьої особи – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» 
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.03.2024, ухвалене суддею Ржепецьким В.О., м. Миколаїв, повний текст рішення складено 01.04.2024
у справі № 915/1037/23
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
про: стягнення 9079897,59 грн,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі ТОВ «Оператор ГТС України») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі АТ «ОГС «Миколаївгаз»), в якому просило суд стягнути з останнього 9079897,59 грн, з яких: 6531566,92 грн – основного боргу, 1637163,23 грн пені, 737968,59 грн інфляційних втрат та 173198,85 грн 3% річних.
Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором транспортування природного газу від 04.02.2020 за №2002000111 (далі договір) в частині повної та своєчасної сплати вартості негативних небалансів за травень 2022 року.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.03.2024 у справі № 915/1037/23 позов ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на його користь заборгованість в загальній сумі 8095891,05 грн (6531566,92 грн основного боргу, 818581,62 грн пені, 737968,59 грн інфляційних втрат та 173198,85 грн 3% річних), а також 136198,46 грн витрат по сплаті судового збору.
У задоволенні решти позову (щодо стягнення 818581,62 грн пені) відмовлено.
Місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Водночас, керуючись ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України та врахувавши доводи відповідача, викладені в обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що справедливим є стягнення з відповідача лише 50 % заявленої до стягнення пені.
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги, позивач зазначає наступне:
-  судом при вирішенні питання про стягнення передбаченої договором та приписами діючого законодавства пені, прийнято лише позицію відповідача, без врахування прав позивача, чим порушено принцип балансу інтересів;
- місцевий господарський суд не врахував майнового стану позивача;
- судом першої інстанції не було враховано, що нарахування пені вже було обмежено періодом, який визначений статтею 232 Господарського кодексу України;
- позивачем обмежено нарахування пені лише 183 календарними днями, в той час як прострочення відповідача за надані послуги становило більше ніж 323 календарних днів;
- відповідач у добровільному порядку свої зобов`язання по оплаті заборгованість за щодобові небаланси не виконав, до позивача із заявами про розстрочення або відстрочення платежів не звертався;
- нараховані позивачем штрафні санкції є абсолютно співмірними з розміром основного боргу та не перевищують його, у зв`язку з чим, на переконання позивача, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування приписів ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України;
- судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано висновки Верховного Суду у подібних спірних правовідносинах.
Більш детально, позиція позивача викладені безпосередньо в апеляційній скарзі.
Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали даної справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів з Господарського суду Миколаївської області.
09.05.2024 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 за апеляційною скаргою ТОВ «Оператор ГТС України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.03.2024 у справі № 915/1037/23 відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 11.06.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з належними доказами його направлення іншим учасникам справи), роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань.
Будь-яких заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 справу № 915/1037/23 призначено до розгляду на 30.07.2024 о 16:30 год.
У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Принцевської Н.М. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І, Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2024 справу прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
В судове засідання 30.07.2024 з`явились представники позивача та відповідача (в режимі відеоконференції).
Представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України).
Враховуючи приписи вказаної норми, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів у даному випадку переглядає рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.03.2024 у справі № 915/1037/23 лише в частині зменшення заявленої до стягнення пені на 50 % (з 1637163,23 грн до 818581,62 грн).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (статті 610, 611 ЦК України).
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Крім того, при застосуванні положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
Таким чином, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГКФ України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафних санкцій) до їх розумного розміру (постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 09.08.2023 у справі №921/100/22, від 09.08.2023 у справі №921/100/22 та від 20.04.2023 у справі №904/124/22).
Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія зазначає, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача неустойку за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.
Водночас, колегія суддів враховує доводи відповідача, викладені у клопотанні про зменшення пені, зокрема, що про відсутність господарської діяльності, скрутне становище підприємства у зв`язку з тим, що постановою № 1773 від 29.09.2023 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг зупинила дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.06.2017 № 853, що з 01.10.2023 відповідач не є Оператором газорозподільної системи, не здійснює розподіл природного газу на території Миколаївської області, а тому не отримує жодних надходжень від основної діяльності, що позивачем не зазначено, які збитки та яку шкоду йому було завдано затримкою у виконанні зобов`язання за договором з боку відповідача, воєнний стан в Україні та те, що з лютого 2022 року по листопад 2022 року територія м. Миколаєва та Миколаївської області знаходилася під постійними обстрілами з боку агресора, внаслідок чого практично всі підприємства області призупинили свою роботу, у той час як кошти за розподіл природного газу (основне джерело надходжень відповідача) припинили надходити.
Колегія суддів враховує, що в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження понесених позивачем збитків чи додаткових витрат через прострочення оплати контрагентам.
24.02.2022 року розпочалася масштабна військова агресія російської федерації проти України. В зв`язку з цим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 24.02.2022 року на всій території України було введено військовий стан строком на 30 діб. Згодом режим воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України і продовжував діяти, в тому числі на дату пред`явлення позову до суду.
Запровадження воєнного стану є загальновідомою обставиною і з огляду на положення ст. 75 ГПК доказуванню не підлягає.
У даному випадку, колегія суддів також враховує посилання відповідача на те, що військова агресія Російської Федерації проти України та бойові дії на території Миколаївської області значно вплинуло на фінансовий стан підприємства.
Суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та розмір, до якого вона підлягає зменшенню.
Тому користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені на 50%.
Крім того, судовою колегією приймається до уваги, що у зв`язку з порушенням строків розрахунку, місцевим господарським судом стягнуто з відповідача на користь позивача 50% пені, інфляційні втрати та 3 % річних, що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.
Оскільки визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача так і позивача у даній справі.
Отже, доводи скаржника про те, що місцевим господарським судом не було враховано інтереси позивача судова колегія вважає безпідставними.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Згідно з ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 ГПК України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом, підлягають віднесенню на скаржника
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.03.2024 у справі № 915/1037/23 - без змін.
Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 31.07.2024.

Головуючий суддя                                                  Н.С. Богацька

судді                                                                                Г.І. Діброва

                                                                                          А.І. Ярош