УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
1 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 148/1893/22
провадження № 51-795ск24
 
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої               ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 6 червня 2024 року про повернення апеляційної скарги,
установила: 
Як убачається зі змісту касаційної скарги та наявних у Верховному Суді матеріалів, слідчий суддя Немирівського районного суду Вінницької області ухвалою від 11 вересня 2023 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на  бездіяльність Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. Суддя Вінницького апеляційного суду ухвалою від 6 червня 2024 року, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на  апеляційне оскарження та повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема статей 8, 9, 24, 111, частин 1, 8 ст. 135, ч. 3 ст. 306 КПК, просить скасувати згадану ухвалу від 6 червня 2024 року і  скерувати матеріали до суду апеляційної інстанції. Суть доводів скаржника зводиться до того, що всупереч указаним приписам закону апеляційний суд вирішив не повідомляти його про розгляд скарги, чим не забезпечив його участі в судовому засіданні, яка була обов`язковою.
Перевіривши доводи касаційної скарги та копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на  таких підставах.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України від 2 червня 2016 року 1402-VIII «Про судоустрій і  статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється судами відповідно до  визначених законом процедур судочинства. Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ст. 1 КПК).
Провадження з перегляду судових рішень у суді апеляційної інстанції регламентовано у гл. 31 розд. V КПК, положення якої передбачають, що на стадії прийняття апеляційної скарги суддя-доповідач перевіряє дотримання вимог закону щодо суб`єкта та предмету апеляційного оскарження, змісту звернення й належності його розгляду в цьому суді, а також додержання апелянтом процесуальних строків. За приписами п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційний суд зобов`язаний повернути апеляційну скаргу її авторові, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і суд за заявою особи не знайде підстав для його поновлення. При цьому згідно з ч. 7 указаної статті повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За приписами ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані його учасниками без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 указаного Кодексу.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску. 
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з  істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у строк, визначений законом. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником.
Як убачається зі змісту оскарженого судового рішення, апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 11 вересня 2023 року ОСОБА_4 подав 8 травня 2024 року, тобто поза межами строку оскарження, встановленого у п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК. Водночас апелянт висунуту вимогу про поновлення строку на апеляційне оскарження жодним чином не мотивував, тобто не навів будь-якого обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, що зумовило застосування судом імперативних приписів п. 4 ч. 3 ст. 399 цього Кодексу.
У касаційній скарзі її автор не заперечує факту пропущення ним строку апеляційного оскарження та звернення до суду з невмотивованою вимогою про його поновлення. Натомість незгода з ухвалою від 6 червня 2024 року пов`язана з неповідомленням ОСОБА_4 про розгляд, під час якого була постановлена ухвала від 6 червня 2024 року та з тлумаченням положень КПК, які регламентують забезпечення участі особи у судовому розгляді. 
Однак, із копії оспорюваної ухвали вбачається, що ОСОБА_4 повторно не  з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату,  час  та місце розгляду справи і це  підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення на наявний у матеріалах судового провадження номер телефону. 
Крім того, аргументуючи свої вимоги, скаржник не зважив на те, що засада доступу до  правосуддя гарантує участь особи саме під час розгляду судом справи по суті.
Не є релевантним і посилання автора скарги на практику Європейського суду з прав людини у справах «Golderv. theUnitedKingdom» (пункти 28-36), «Belletv. France» (п. 36), «Prince Hans-Adam IIofLiechtensteinv. Germany» (п.45) та «Lupeni Greek CatholicParishandothersv. Romania» (пункти 84, 86) щодо тлумачення права на  справедливий суд в аспекті ефективного доступу до судів апеляційної й  касаційної інстанцій у державах, де такі існують. Адже поряд із цим міжнародна судова установа послідовно наголошує, що право на доступ до суду не є абсолютним і підлягає обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Зокрема, норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно покликані забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності як складової верховенства права (наприклад, рішення у  справі «Мушта проти України», заява № 8863/06, пункти 37, 38).
Також не є слушними посилання на практику Верховного Суду, викладену у низці постанов у справах адміністративного судочинства, указаних ОСОБА_4 у  касаційній скарзі, так як ті справи не стосуються невмотивованості клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, а тому є відмінними від обставин у  цьому провадженні.
Відтак аргументів, котрі б у розрізі імперативності приписів ст. 399 КПК свідчили про істотне порушення вимог закону під час постановлення оспорюваної ухвали, скаржником не наведено.
Оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та доданого до неї судового рішення не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів провадження.
Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 6 червня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                         ОСОБА_5