ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/195/24	Головуючий у 1-й інстанції Холява Л.І. 	
Провадження № 33/817/470/24 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 173-2 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Чапаєвої Г.М.,  
розглянувши справу про адміністративне правопорушенняза апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Чапаєвої Г.М. на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2024 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і застосовано відносно неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень. 
Як визнав суд, 21 лютого 2024 року о 04 годині 29 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи по місцю спільного проживання в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно бабусі ОСОБА_2 , а саме: ображав нецензурною лайкою, шарпав за верхній одяг, внаслідок чого могла бути завдана шкода моральному чи психічному здоров`ю потерпілої.
       В апеляційній скарзі адвокат Чапаєва Г.М., що діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , вважає, зазначену постанову суду першої інстанції незаконною, такою що із порушенням та неправильним застуванням норм процесуального і матеріального права.
Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою письмові заперечення від 20.05.2024 року, які містяться у матеріалах справи, а натомість обґрунтував своє рішення виключно перерахунком письмових документів, які оформленні працівниками поліції. 
Стверджує, що наявний у матеріалах справи рапорт працівника поліції не може вважатися належним і допустимим доказом учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Зазначає, що у письмових поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що подію, яка виникла 21.02.2024 року вони кваліфікують як конфлікт.
Вказує, що саме по собі вживання нецензурної лайки автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров1ю потерпілого.
Стверджує, що будь-яка суперечка чи конфлікт, які виникають між членами сім`ї не можуть однозначно трактуватись як домашнє насильство.
Звертає увагу, що з протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів не простежується факт того, конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Також, зазначає, що долучених до матеріалів справи документів не можливо встановити чи поширюється дія Закону на осіб, визначених у протоколі як правопорушник та потерпіла, оскільки з пояснень свідка ОСОБА_5 потерпілою є її мати, яка не відноситься до кола осіб, визначених ч.2 ст.3 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству”. При цьому, матеріали справи не містять інформації щодо наявності між ОСОБА_1 та потерпілою спільного побуту.
Просить скасувати постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2024 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Заслухавши апелянта - захисника особи, яку притягнуто до адміністративний відповідальності, адвоката Чапаєву Г.М., яка підтримала подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить її задовольнити, скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження у справі; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходжу до наступних висновків. 
       Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, як визначено ст.245 КУпАП, є своєчасне всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, виходячи з положень ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.
       Як слідує з постанови Лановецького районного суду Тернопільської області, 21 лютого 2024 року о 04 годині 29 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи по місцю спільного проживання в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно бабусі ОСОБА_2 , а саме: ображав нецензурною лайкою, шарпав за верхній одяг, внаслідок чого могла бути завдана шкода моральному чи психічному здоров`ю потерпілої.
       Статтею 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
       Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
       Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
       Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд повинен з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство, виходячи з його законодавчого визначення.
       Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
       Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
       З огляду на вказані приписи закону, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта стосовно того, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не встановив, чи є він суб`єктом даного правопорушення.
       Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення та постанови місцевого суду ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно бабусі ОСОБА_2 . Разом з тим, як слідує з матеріалів справи ОСОБА_2 є бабусею його дружини. При цьому, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі і на час описаних у протоколі подій, перебував у відпустці. За таких обставин, суд першої інстанції повинен був встановити ступінь їх родинних зв`язків та характер їх спільного проживання для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ознаками “домашнього насильства”. Проте, такі відомості у рішенні суду відсутні.
       Обґрунтовуючи свій висновок щодо наявності ознак правопорушення в діях ОСОБА_1 , суд першої інстанції, обмежився викладенням у судовому рішенні змісту долучених до справи письмових документів, проте не допитав потерпілу ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_5 , а також особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , чим допустив однобічність та неповноту судового розгляду, що, на переконання апеляційний суду, перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 
       Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що нормами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що фізичним насильством є така форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. 
       Однак, для кваліфікації дій особи за ст.173-2 КУпАП важливо розрізняти такі поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
       Сварка: гостра суперечка, що супроводиться взаємними докорами, образами, стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.
       Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
       Особливостями домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
       Таким чином, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону. 
Апеляційний суд звертає увагу, що за своїм змістом домашнє насильство, як адміністративне правопорушення, полягає в тому, що особа, яка чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права й свободи. Тоді як ситуація, в якій кожна із сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій — це конфлікт.
Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання під час сварки, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи і якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психічному здоров`ю особи. 
Тому, лише факт конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та бабусею його дружини ОСОБА_3 , за описаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин та за відсутності належної перевірки доказів у справі зі сторони суду першої інстанції шляком безпосереднього допиту учасників та свідків даної події, не може свідчити про домашнє насильство психологічного характеру у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству”.
       З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що в матеріалах справи відсутні і судом не наведено належних доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
       За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
       Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно неї підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу адвоката Чапаєвої Г.М. — задовольнити
Постанову Лановецького районного суду від 20 травня 2024 року — скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя