ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 червня 2024 року
місто Київ
 
Справа № 990/305/23
Провадження № 11-76заі24
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Уркевича В. Ю.,
судді-доповідача Гриціва М. І., 
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Усенко Є. А.,
за участю:
секретаря судового засідання - Біляр Л. В.,
позивачки - ОСОБА_1 ,
представника позивачки - Сорокового Д. А.,
представника відповідача - Ксендзова А. С.,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2024 року (судді Загороднюк А. Г., Мацедонська В. Е., Соколов В. М., Єресько Л. О., Білак М. В.) 
у справі № 990/305/23 за позовом  ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИЛА:
Вступ
Велика Палата Верховного Суду у цій постанові вирішувала правове питання, що постало в результаті оскарження дій Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія, ВККС), пов`язаних з призначенням оцінювання судді за чинними нині правилами за тих умов, коли ця суддя вже проходила процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання за правилами попереднього законодавства та таке її кваліфікаційне оцінювання було на стадії вивчення матеріалів суддівського досьє.
Відповідач рішенням від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 припинив процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання позивачки у зв'язку зі звільненням 
з посади судді.
1.                 Надалі в іншому судовому провадженні рішення суб`єктів владних повноважень зі звільнення позивачки з посади судді визнані незаконними, її поновлено на посаді судді. Факт незаконності звільнення позивачки є встановленим іншим судовим рішенням та не підлягає новій оцінці в цьому судовому провадженні.
2.                 Відповідач переконаний, що позивачка повинна пройти наново процедуру оцінювання судді за чинними нині правилами.
Велика Палата Верховного Суду вирішила цей спір із суб`єктом владних повноважень з огляду на те, що жоден незаконний акт суб`єкта владних повноважень не приводить до виникнення будь-яких прав та обов`язків 
у приватної особи, на яку він поширюється, окрім тих, що пов`язані з його незаконністю. Такий акт не може створювати для приватної особи додаткових обов`язків, зокрема й викликаних зміною законодавчого регулювання таких суспільних відносин.
Тлумачити законодавство потрібно у такий спосіб, щоб особа, яка постраждала від протиправних дій держави, надалі не зазнавала утисків та не несла додаткових обов`язків у зв`язку із застосуванням до неї протиправних рішень, дій чи бездіяльності.
3.                 Оцінивши правову поведінку відповідача, Велика Палата Верховного Суду переконана, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не мав причин вдаватися до аналогії закону та розширювати свої повноваження в більшому обсязі, ніж це передбачено Законом.
4.                 Після скасування судом Указу про звільнення позивачки фактично відновлено її правове становище, яке існувало до її звільнення. Відповідно відповідач у розумні строки мав продовжити кваліфікаційне оцінювання за раніше чинною процедурою, починаючи саме з того етапу, на якому воно зупинилося, оскільки скасований акт органу державної влади не породжує жодних правових наслідків з моменту його прийняття.
5.                 З формально юридичного погляду, Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що процедура первинного кваліфікаційного оцінювання стосовно позивачки не була завершена у спосіб та у порядку, визначених законодавством.
За результатами первинного кваліфікаційного оцінювання Комісія повинна була прийняти вмотивоване рішення щодо можливості судді здійснювати правосуддя 
у відповідному суді, а саме: рішення про надання рекомендації судді для обрання її на посаду судді безстроково або ж рішення про відмову в наданні рекомендації судді для обрання її на посаду судді безстроково, як те було передбачено частиною першою статті 86Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII).
Тож для спірних правовідносин застосовним є пункт 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), який гарантує, що ВККС має завершити процедуру кваліфікаційного оцінювання, розпочату до набрання чинності цим Законом, за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання.
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивачки
6.                  ОСОБА_1 у листопаді 2023 року звернулася до суду першої інстанції 
з позовомдо ВККС, в якому просила: 
- визнати протиправним і скасувати рішення Комісії від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23 про призначення оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді; 
- зобов`язати Комісію:
відновити стосовно ОСОБА_1 процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання зі стадії визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання на підставі вивчення матеріалів суддівського досьє в порядку, передбаченому пунктом 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII та нормами Закону № 2453-VI в редакції Закону № 192-VIII; 
за результатами первинного кваліфікаційного оцінювання вирішити питання щодо прийняття рішення, яким визнати суддю Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя 
у відповідному суді.
7.                 На обґрунтування позову  ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуване рішення ВККС є незаконним, необґрунтованим, дискримінаційним і непропорційним, оскільки вона в межах процедури первинного кваліфікаційного оцінювання пройшла перевірку за встановленою законом процедурою й очікувала ухвалення позитивного для себе рішення. Натомість ВККС рішенням від 31 березня 2016 року № 96/ко-16 оголосила перерву в розгляді питання про визначення результатів її оцінювання, а 29 вересня 2016 року Президент України видав 
Указ № 425/2016 про звільнення її з посади судді на підставі рішення Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) від 15 вересня 2016 року. Рішенням від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 Комісія припинила процедуру її первинного кваліфікаційного оцінювання у зв'язку зі звільненням з посади судді.
8.                 Рішення ВРЮ від 15 вересня 2016 року та Указ Президента України від 29 вересня 2016 року № 425/2016 скасовані постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2021 року 
у справі № 800/372/16.
9.                 Після скасування акта про звільнення її з посади судді, на переконання позивачки, ВККС мала б відновити та завершити процедуру її первинного кваліфікаційного оцінювання в порядку, визначеному пунктом 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, за правилами, що діяли на початку такого кваліфікаційного оцінювання.
10.            Втім відповідач з посиланням на пункт 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII ухвалив оскаржуване рішення, яким по суті призначив повторне оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді.
11.            Позивачка вважала, що правила пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII не є застосовними до неї, оскільки загалом поширюються на суддів, які не проходили визначених до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) процедур кваліфікаційного оцінювання. Наголошувала, що вона пройшла оцінювання в межах процедури первинного кваліфікаційного оцінювання.
12.            На час ухвалення оскаржуваного рішення відповідач не мав причин вдаватися до аналогії закону щодо власних повноважень та призначати кваліфікаційне оцінювання особі, яка вже пройшла встановлені законом процедури первинного кваліфікаційного оцінювання.
13.            Існування чинного рішення Комісії від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 про припинення процедури її первинного кваліфікаційного оцінювання у зв'язку зі звільненням її з посади судді не може бути законною підставою для призначення фактично повторного кваліфікаційного оцінювання.
14.             ОСОБА_1 звертала увагу на те, що її звільнення з посади судді відбулося внаслідок помилок, допущених суб`єктами владних повноважень, які були виправлені в судовому порядку, тому вважала, що не повинна зазнавати негативних наслідків цих помилок та проходити процедуру повторного оцінювання на відповідність займаній посаді за новими правилами. Зобов`язуючи повторно пройти кваліфікаційне оцінювання, ВККС здійснила втручання в її право на повагу до приватного життя, зокрема право на формування та розвиток стосунків, включаючи стосунки професійного та ділового характеру, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Стислий виклад заперечень відповідача
15.            ВККС позов не визнала, у відзиві на позовну заяву зазначила, що, призначаючи оцінювання позивачки на відповідність займаній посаді, діяла 
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. 
Закон № 1402-VIII пов`язує завершення процедури кваліфікаційного оцінювання 
з ухваленням відповідного кінцевого рішення. Стосовно позивачки Комісія раніше ухвалила рішення від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16, яким припинила первинне кваліфікаційне оцінювання у зв`язку з тим, що вона втратила статус судді. Після відновлення свого статусу судді вона відновила право на проходження кваліфікаційного оцінювання за процедурами, визначеними Законом № 1402-VIII, а саме в порядку проходження кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді. Крім того, на час ухвалення оскаржуваного рішення ВККС Закон № 1402-VIII не передбачав процедури відновлення припиненого первинного кваліфікаційного оцінювання, що унеможливлювало застосування пункту 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» 
цього Закону, на який покликається позивачка.
Стислий виклад змісту рішення суду першої інстанції
16.            Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 01 березня 2024 року позов задовольнив частково.
Визнав протиправним і скасував рішення ВККСвід 19 жовтня 2023 року 
№ 118/зп-23.
Зобов`язав Комісію відновити стосовно ОСОБА_1 процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання зі стадії визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання на підставі вивчення матеріалів суддівського досьє 
в порядку, передбаченому пунктом 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII та положеннями Закону № 2453-VI в редакції Закону № 192-VIII.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Вирішив питання розподілу судових витрат.
17.            Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що процедура первинного кваліфікаційного оцінювання щодо позивачки не була завершена в передбачений законодавством спосіб, оскільки таке оцінювання вважається завершеним з моменту ухвалення ВККС вмотивованого рішення про надання або про відмову в наданні рекомендації судді для обрання її на посаду судді безстроково. Позивачка пройшла визначені етапи первинногокваліфікаційного оцінювання, проте за результатами процедури цього оцінювання Комісія не ухвалила жодного із зазначених рішень.
18.            Суд першої інстанції наголосив, що правова визначеність у спірних правовідносинах не може ґрунтуватися на рішенніВККС від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 про припинення первинного кваліфікаційного оцінювання, оскільки зазначене рішення Комісія ухвалила через наявність певних юридичних підстав, яким був факт звільнення позивачки з посади судді. Проте з моменту визнання цієї підстави протиправною і скасування рішення про звільнення позивачки 
з посади судді рішення від 21 жовтня 2016 року№ 89/зп-16 втратило свої юридичні підстави і не є обов`язковим для ВККС.
19.            За наведених обставин Комісія не мала підстав для ухвалення оскаржуваного рішення, повинна була відновити стосовно ОСОБА_1 процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання.
20.            Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача за результатами первинного кваліфікаційного оцінювання ухвалити рішення, яким визнати суддю Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, суд зазначив, що здійснення зазначених дій віднесене до компетенції ВККС, втручатися у яку суд не має права.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
21.            ВККС 16 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2024 року в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
22.            Комісія зазначила, що оскаржуване рішення прийнято в межах наданих їй повноважень та з урахуванням мети кваліфікаційного оцінювання.
23.            Зміна правового регулювання проведення процедури кваліфікаційного оцінювання на момент усунення обставин, які існували на час припинення проведення первинного кваліфікаційного оцінювання позивачки, без установлення законодавчих приписів, які б визначали особливості продовження первинного кваліфікаційного оцінювання для суддів у подібній ситуації, означає запровадження єдиного правила кваліфікаційного оцінювання для всіх суддів, до яких мають бути застосовані відповідні процедури на підставі Закону № 1402-VIII.
24.            За змістом пункту 21 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» 
Закону № 1402-VIII Комісія завершує триваючі (існуючі) процедури первинного кваліфікаційного оцінювання, проте таких процедур стосовно ОСОБА_1 станом на час ухвалення оскаржуваного рішення не проводилося, що унеможливлювало застосування цієї норми права.
25.            Скасування Указу Президента України про звільнення ОСОБА_1 
з посади судді не змушувало Комісію відновити та завершити процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання позивачки за правилами, які діяли на час початку їх проведення, оскільки під час судового перегляду акта глави держави про звільнення позивачки не вирішувалося питання, пов`язане з її кваліфікаційним оцінюванням та процедурою призначення її на посаду судді безстроково. Усунення обставин, які слугували підставою для припинення процедури первинного кваліфікаційного оцінювання, не створює правового підґрунтя для поновлення припиненого первинного кваліфікаційного оцінювання позивачки.
26.            Оскільки первинне кваліфікаційне оцінювання стосовно ОСОБА_1 Комісія припинила рішенням від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16, яке є чинним, було вибрано єдине законне і можливе рішення - провести стосовно позивачки кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді на підставі Закону № 1402-VIII.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
27.             ОСОБА_1 02 травня 2024 року через систему «Електронний суд» подала до Великої Палати Верховного Суду відзив на апеляційну скаргу, у якій просила апеляційну скаргу ВККС залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2024 року - без змін.
28.            Позивачка вважала апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
29.            Ухвалою від 18 квітня 2024 року Велика Палата ВерховногоСуду відкрила провадження у справі, а ухвалою від 13 травня 2024 року призначила справу до розгляду у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 06 червня 2024 року о 14 годині 30 хвилин.
30.            У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.
31.            Позивачка та її представник просили оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
32.            Велика Палата Верховного Суду врахувала, що рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2024 року оскаржується та переглядається винятково в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . В частині відмови в задоволенні вимоги про зобов`язання Комісії за результатами первинного кваліфікаційного оцінювання вирішити питання щодо прийняття рішення, яким визнати суддю Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, рішення суду першої інстанції не оскаржується, 
а отже й не переглядається.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
33.            Велика Палата Верховного Суду перевірила у межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробила такі висновки.
Право, застосоване судом
34.            Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
35.            Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження 
з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
36.            На час закінчення п`ятирічного строку призначення позивачки на посаду судді, тобто на 19 листопада 2015 року, правовідносини регулювалися 
Законом № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, який поклав на ВККС обов`язок забезпечити проведення первинного кваліфікаційного оцінювання суддів 
з метою прийняття рішень щодо можливості здійснення ними правосуддя 
у відповідних судах, зокрема суддів, які подали на момент набрання чинності цим Законом заяву про обрання суддею безстроково, що узгоджується з пунктом 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 192-VIII.
37.            Відповідно до частини першої статті 76 Закону № 2453-VI у редакції 
Закону № 192-VIII суддя, строк повноважень якого закінчується, за його заявою має бути рекомендований ВККС для обрання його Верховною Радою України на посаду судді безстроково, якщо відсутні визначені законом обставини, що перешкоджають цьому.
38.            Згідно із частиною другою статті 76 Закону № 2453-VI в редакції 
Закону № 192-VIII обрання на посаду судді безстроково здійснюється в такому порядку: 1) кандидат звертається з письмовою заявою до ВККС про рекомендування його для обрання на посаду судді безстроково; 2) ВККС повідомляє про підготовку матеріалів щодо кандидата на посаду судді безстроково на офіційному вебсайті та в офіційних засобах масової інформації; 3) ВККС перевіряє відомості про кандидата, досліджує його суддівське досьє, враховує показники розгляду кандидатом за час його роботи на посаді судді та 
у випадках, передбачених цим Законом, - результати його кваліфікаційного оцінювання; 4) ВККС приймає вмотивоване рішення про рекомендування чи відмову в рекомендуванні для обрання на посаду судді безстроково і в разі рекомендування направляє відповідне подання до Верховної Ради України; 5) Верховна Рада України приймає рішення про обрання кандидата на посаду судді безстроково.
39.            Частиною першою статті 77 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII передбачено, що кандидат на посаду судді безстроково не пізніш як за шість місяців до закінчення строку перебування на посаді судді звертається до ВККС із заявою про рекомендування його для обрання на посаду судді безстроково.
40.            Кандидати могли бути рекомендовані ВККС для обрання на посаду судді безстроково після проходження відповідного кваліфікаційного оцінювання (частина друга статті 77 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII).
41.            Відповідно до частини першої статті 83 Закону № 2453-VI в редакції 
Закону № 192-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС і полягає 
у визначенні професійного рівня судді. Завданнями кваліфікаційного оцінювання є: 1) перевірка здатності судді здійснювати правосуддя у суді відповідного рівня; 2) підтвердження професійного рівня судді для обрання на посаду судді безстроково.
42.            Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання судді є: 1) заява судді про проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження його здатності здійснювати правосуддя у суді відповідного рівня; 2) заява про проведення кваліфікаційного оцінювання кандидата для обрання на посаду судді безстроково; 3) рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення в порядку, передбаченому цим Законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання судді визначаються ВККС за погодженням з Радою суддів України (частини четверта, п`ята статті 83 Закону № 2453-VI в редакції Закону № 192-VIII).
43.            Відповідно до частин першої, другої статті 85 Закону № 2453-VI в редакції Закону № 192-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення суддею іспиту; 2) дослідження суддівського досьє та проведення співбесіди. Іспит проводиться шляхом складення суддею анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у суді відповідної інстанції та спеціалізації. Порядок складення іспиту, методика оцінювання визначаються положенням, що затверджується Вищою кваліфікаційною комісією суддів України за погодженням з Радою суддів України.
44.            Рішенням від 21 жовтня 2015 року № 67/зп-15, погодженим рішенням Ради суддів України від 11 грудня 2015 року № 14, ВККС затвердила Порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання судді (далі - Порядок), а рішенням від 26 жовтня 2015 року № 70/зп-15, погодженим рішенням Ради суддів України від 11 грудня 2015 року № 15, затвердила Положення про порядок складення іспиту та методику його оцінювання під час кваліфікаційного оцінювання судді 
(далі - Положення).
45.            Відповідно до підпункту 3.17.6 пункту 3.17 розділу III Порядку за наявності обґрунтованої необхідності під час співбесіди передбачалася можливість оголошення перерви.
46.            У частині другій статті 84 Закону № 2453-VI в редакції Закону № 192-VIII зазначено, що за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС складає вмотивований висновок, на підставі якого приймається одне з рішень, передбачених цим Законом.
47.            ВККС на підставі вмотивованого висновку приймає рішення про: 
1) підтвердження або непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді; 2) надання або відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково (частина перша статті 86 
Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII).
48.            Згідно з підпунктом 4.1.2 пункту 4.1 розділу IV Порядку кваліфікаційна палата на підставі вмотивованого висновку за результатами розгляду питання про проведення кваліфікаційного оцінювання приймає рішення про надання або відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково.
49.            Надалі, 30 вересня 2016 року, набули чинності закони № 1401-VIII 
та № 1402-VIII, які були чинними і на час прийняття оскаржуваного рішення ВККС.
50.            Підпунктом 4 пункту 16^1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України в редакції Закону № 1401-VIII установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.
51.            Пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» 
Закону № 1402-VIII визначено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії ВККС.
52.            Водночас згідно з приписами пункту 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII ВККС завершує процедури кваліфікаційного оцінювання, розпочаті до набрання чинності цим Законом, за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання. Судді, які за результатами цих процедур підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, не проходять процедуру кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності займаній посаді.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції
53.            Указом від 19 листопада 2010 року № 1046/2010 «Про призначення суддів» Президент України призначив ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва строком на п`ять років.
54.            Рішенням від 28 січня 2016 року № 7/зп-16 ВККС призначила проведення протягом лютого - березня 2016 року первинного кваліфікаційного оцінювання суддів, які подали на момент набрання чинності Законом № 192-VIII заяву про обрання суддею безстроково, затвердила список суддів, які проходитимуть оцінювання, графік проведення первинного кваліфікаційного оцінювання та перелік завдань для проведення анонімного письмового тестування.
55.            Цим рішенням ВККС включила суддю Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_2 до складу групи суддів № 5.
56.            Суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_2 23 березня 2016 року брала участь у складанні іспиту, а 31 березня 2016 року - у співбесіді.
57.            Відповідно до протоколу засідання ВККС від 31 березня 2016 року № 66 під час співбесіди доповідач поінформував про показники роботи судді ОСОБА_1 
у період з 2012 року до 2015 року, підстави скасування та зміни судових рішень, дотримання суддею строків розгляду справ, судове навантаження, а також зазначив інформацію стосовно скарг щодо неналежної поведінки судді ОСОБА_2 , які надійшли до ВККС; повідомив про відповідність судді правилам суддівської етики; зазначив про відповідність судді антикорупційному критерію; оголосив результати іспиту в межах відповідної процедури кваліфікаційного оцінювання, зокрема рівень якості вирішення суддею ОСОБА_1 тестових завдань - кваліфікована; рівень якості виконання суддею практичного завдання, а саме здатність проводити судове засідання - кваліфікована; здатність ухвалювати рішення - здатна; здатність здійснювати правосуддя у суді відповідної інстанції та спеціалізації - здатна.
58.            За результатами проведення співбесіди Комісія 31 березня 2016 року ухвалила рішення № 96/ко-16, яким оголосила перерву у розгляді питання про визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у зв`язку з потребою провести додаткову перевірку відомостей суддівського досьє.
59.            Рішенням від 12 липня 2016 року дисциплінарна секція ВРЮ направила рекомендацію ВРЮ прийняти рішення про внесення Президентові України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.
60.            Рішенням від 15 вересня 2016 року № 2279/0/15-16 ВРЮ вирішила внести Президентові України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва за порушення присяги.
61.            Президент України 29 вересня 2016 року видав Указ № 425/2016 «Про призначення та звільнення суддів», яким звільнив ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.
62.            Рішенням від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 ВККС припинила проведення первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з посади судді.
63.            Постановою від 17 березня 2021 року у справі № 800/372/16 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду задовольнив заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року, скасував зазначену постанову та ухвалив нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив, визнав протиправним та скасував рішення ВРЮ від 15 вересня 2016 року № 2279/0/15-16, а також скасував Указ Президента України від 29 вересня 2016 року № 425/2016 у частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.
64.            Голова Печерського районного суду міста Києва 01 квітня 2021 року видав наказ № 134-к/2021, яким поновив ОСОБА_1 на посаді судді Печерського районного суду міста Києва.
65.            Рішенням від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23 Комісія призначила оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді та встановила черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання: перший етап - складення іспиту; другий етап - дослідження досьє та проведення співбесіди.
Оцінка аргументів, викладених в апеляційній скарзі
66.            Не погодившись із рішенням ВККС від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23, яким Комісія призначила оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді, вона звернулася до суду із цим позовом, вважаючи зазначене рішення протиправним, оскільки вона пройшла оцінювання в межах процедури первинного кваліфікаційного оцінювання. На переконання позивачки, існування рішення Комісії від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 про припинення процедури її первинного кваліфікаційного оцінювання у зв'язку зі звільненням її з посади судді, враховуючи подальше скасування судом Указу Президента України про її звільнення з посади судді, не може бути законною підставою для призначення фактично повторного кваліфікаційного оцінювання, оскільки вона не повинна зазнавати негативних наслідків від помилок, допущених суб`єктами владних повноважень.
67.            Суд першої інстанції погодився з цими аргументами та задовольнив частково позов ОСОБА_1 , обґрунтовуючи своє рішення тим, що з моменту скасування Указу Президента України від 29 вересня 2016 року № 425/2016 про звільнення позивачки з посади судді рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 про припинення первинного кваліфікаційного оцінювання втратило свої юридичні підстави. Тож процедура первинного кваліфікаційного оцінювання стосовно позивачки не була завершена в передбачений законодавством спосіб.
68.            Велика Палата Верховного Суду погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з таких міркувань.
69.            Відповідно до статті 3 Конституції Україниголовним обов`язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції Українигарантується (стаття 8 Конституції України).
70.            Тим самим створено механізм реалізації конституційного права особи на судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Конституція України гарантує і забезпечує людині і громадянину право на звернення до суду за захистом своїх прав чи свобод.
71.            Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
72.            За змістом статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених, зокрема, вище, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
73.            Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції України).
74.            За обставинами, встановленими у цій справі, на час закінчення п`ятирічного строку призначення позивачки на посаду судді проходження нею процедури первинного кваліфікаційного оцінювання було обов`язковою передумовою для її обрання на посаду судді безстроково. ОСОБА_1 пройшла всі етапи первинного кваліфікаційного оцінювання відповідно до Закону № 2453-VI у редакції 
Закону № 192-VIII.
75.            За результатами первинного кваліфікаційного оцінювання ВККС повинна була прийняти вмотивоване рішення щодо можливості судді здійснювати правосуддя у відповідному суді, а саме: рішення про надання рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково або ж рішення про відмову 
в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково, як те було передбачено частиною першою статті 86 Закону № 2453-VI у редакції 
Закону № 192-VIIIтапідпунктом 4.1.2 пункту 4.1 розділу IV Порядку.
76.            Натомість за результатами співбесіди ВККС прийняла рішення 31 березня 2016 року № 96/ко-16, яким оголосила перерву в розгляді питання про визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю проведення додаткової перевірки відомостей суддівського досьє. Надалі 
у зв`язку зі звільненням позивачки з посади судді рішенням від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 ВККС припинила проведення первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .
77.            Постановою від 17 березня 2021 року у справі № 800/372/16 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду задовольнив заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року, скасував зазначену постанову та ухвалив нове рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_1 , визнав протиправним та скасував рішення ВРЮ від 15 вересня 2016 року № 2279/0/15-16, а також скасував Указ Президента України від 29 вересня 2016 року № 425/2016 у частині звільнення ОСОБА_1 
з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги. Зазначена постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягала.
78.            Отже, обставини незаконності звільнення позивачки з посади судді встановлені в іншому судовому рішенні у справі № 800/372/16; відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду 
у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно обставини незаконності звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва є преюдиційно встановленими та не підлягають переоцінці під час розгляду цієї справи.
79.            У період після незаконного звільнення позивачки та до її поновлення на посаді судді, а саме 30 вересня 2016 року, набули чинності закони № 1401-VIII 
та № 1402-VIII, які передбачали обов`язкову оцінку на відповідність займаній посаді суддів, яких призначено на посаду строком на п`ять років або обрано безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII у порядку, визначеному 
Законом № 1402-VIII.
80.            Винятки склали судді, які раніше пройшли процедури первинного кваліфікаційного оцінювання, а щодо суддів, які не завершили процедури первинного кваліфікаційного оцінювання, то було передбачено, що ВККС завершує такі процедури за правилами, які діяли на день початку їх проведення.
81.            Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що скасування в судовому порядку рішення ВРЮ від 15 вересня 2016 року № 2279/0/15-16 та Указу Президента України від 29 вересня 2016 року № 425/2016, які стали підставою для припинення процедури первинного кваліфікаційного оцінювання позивачки, стало підґрунтям для виникнення 
у ВККС обов`язку відновити та завершити цю процедуру за правилами, які діяли на день початку її проведення, а не приймати оскаржуване рішення від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23 про призначення нового оцінювання на відповідність займаній посаді з подальшим проведенням іспиту та співбесіди за правилами, передбаченими Законом № 1402-VIII.
82.            Тобто у спірних правовідносинах за встановлених обставин не можна стверджувати, що процедура первинного кваліфікаційного оцінювання стосовно позивачки була завершена в передбачений законодавством спосіб, а тому ВККС мала врахувати пункт 21 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, яким передбачено, щоВККС завершує процедури кваліфікаційного оцінювання, розпочаті до набрання чинності цим Законом, за правилами, які діяли на початок такого кваліфікаційного оцінювання.
83.            Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що усунення обставин, які слугували підставою для припинення процедури первинного кваліфікаційного оцінювання, не створює правового підґрунтя для його поновлення, оскільки рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 щодо припинення цього оцінювання є чинним.
84.            Суд першої інстанції правильно зауважив, що правова визначеність 
у спірних правовідносинах не може ґрунтуватися на зазначеному рішенні ВККС від 21 жовтня 2016 року№ 89/зп-16, оскільки це рішення приймалося ВККС 
у зв`язку з певною юридичною обставиною, якою було звільнення позивачки 
з посади судді. Ця обставина перестала існувати з моменту ухвалення постанови Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 800/372/16.
85.            Отже, на момент прийняття Комісією оскаржуваного рішення від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23 про призначення оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді рішення Комісії від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 втратило юридичну підставу його прийняття та існування.
86.            Як зазначалося, відповідно до Закону № 2453-VI у редакції 
Закону № 192-VIIIпроцедура первинного кваліфікаційного оцінювання закінчується відповідним рішенням про надання або про відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково.
87.            ВККС не прийняла жодного із зазначених рішень щодо ОСОБА_1 
в процедурі первинного кваліфікаційного оцінювання, розпочатого за правилами Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII. Тож таке оцінювання з огляду на фактичні обставини цієї справи не може вважатися завершеним у передбачений законодавством спосіб.
88.            Щодо доводів апеляційної скарги про неоскарження позивачкою рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 Велика Палата Верховного Суду констатує, що це рішення не має самостійного юридичного значення в процедурі проходження первинного кваліфікаційного оцінювання, оскільки воно ґрунтувалося на чинному на момент його прийняття Указі Президента України про звільнення позивачки з посади судді. До скасування зазначеного Указу Президента України рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 не могло бути оскарженим у суді, оскільки в той проміжок часу не існувало жодних юридичних підстав, з якими закон пов`язував можливість подальшого проходження ОСОБА_1 первинного кваліфікаційного оцінювання.
89.            Втім, оскільки рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 було видано на виконання Указу Президента України від 29 вересня 2016 року № 425/2016 щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва, то після скасування судом зазначеного Указу відновлено те правове становище позивачки, яке існувало до її незаконного звільнення. Відтак ВККС у розумні строки мала продовжити кваліфікаційне оцінювання за раніше чинною процедурою, починаючи саме з того етапу, на якому воно зупинилося, адже скасований акт органу державної влади не породжує жодних правових наслідків з моменту його прийняття.
90.            Право на оскарження такої бездіяльності Комісії та подальшого її рішення про нове кваліфікаційне оцінювання виникло у ОСОБА_1 саме після того, як Комісія у розумні строки не усунула допущених нею порушень.
91.            Тож саме лише неоскарження та нескасування судом рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16 про припинення первинного кваліфікаційного оцінювання не може бути підставою для призначення фактично повторного кваліфікаційного оцінювання з огляду на відновлення правового становище позивачки, яке існувало до моменту прийняття зазначеного рішення, у зв`язку зі скасуванням Указу Президента України про її звільнення.
92.            Також Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що законодавство не передбачає можливості відновити процедуру оцінювання, припинену рішенням ВККС.
93.            Суд першої інстанції слушно зауважив, що невизначення в законодавстві можливості відновити процедуру оцінювання, припинену рішенням ВККС, не може слугувати перешкодою для відновлення і завершення процедури оцінювання щодо позивачки в порядку, передбаченому Законом № 2453-VI 
у редакції Закону № 192-VIII, оскільки в такому разі виникає ситуація, за якої позивачка, оскарживши та довівши в суді протиправність свого звільнення, повинна буде повторно пройти всі етапи кваліфікаційного оцінювання з тієї лише підстави, що Президент України незаконно її звільнив, а ВККС у зв`язку із цим припинила процедуру її оцінювання.
94.            За такого підходу позивачка буде надалі зазнавати негативних наслідків за помилки, допущені суб`єктами владних повноважень під час її незаконного звільнення, а це ставить під сумнів ефективність судового захисту, нівелює його можливості з дієвого відновлення порушеного права та вирішення спору по суті. 
95.            У цьому контексті Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що категорія «якість закону» (quality of law) або «принцип зрозумілих правил» (understandable rules) є основою правового порядку, що ґрунтується на принципі правовладдя (верховенстві права) (rule of law), однією з вимог якого є юридична визначеність (legal certainty).
96.            У контексті статті 8 Конституції України юридична визначеність забезпечує адаптацію суб`єкта правозастосування до нормативних умов правової дійсності та його впевненість у своєму правовому становищі, а також захист від свавільного втручання з боку держави.
97.            Юридичну визначеність потрібно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування).
98.            Отже, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується в певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.
99.            Подібні висновки зробив Конституційний Суд України у рішеннях від 20 червня 2019 року № 6-р/2019 та від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.
100.        Водночас брак правової визначеності зумовлює порушення законності судового рішення, самого адміністративного судочинства, ставить під сумнів легітимність мети адміністративного судочинства і його результату, а також порушує баланс приватних та публічних інтересів, унаслідок чого до приватної особи можуть бути застосовані обмеження її прав, свобод, інтересів, які є більш обтяжливими, неспівмірними, нелегітимними за своєю метою, без достатніх підстав та мотивів застосування; за умови порушення правової визначеності порушується «розумний баланс інтересів», відповідно до якого цілі обмежень прав повинні бути істотними, а засоби їх досягнення - обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.
101.        Для публічно-правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, властивим є принцип легітимних очікувань, який у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї / мети системи адміністративних судів, а саме захист «малої людини» від «великої держави» в особі її численних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.
102.        Наведене переконливо доводить, що кожна особа має бути впевненою 
у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте нею на законних підставах право, його зміст та обсяг буде нею реалізовано. Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону», суд, за загальним правилом, повинен тлумачити законодавство так, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема справедливості та розумності.
103.        Відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовний орган у разі неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта. Тож у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основоположних свобод органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
104.        Отже, у взаєминах із державою в особі відповідних суб`єктів владних повноважень суд має застосовувати правило пріоритету правової норми за найбільш сприятливим тлумаченням для особи - суб`єкта приватного права.
105.        Відповідно, враховуючи існування в законодавстві певної прогалини 
у спірних правовідносинах, ВККС зобов`язана була застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи ОСОБА_1 , - завершити розпочату стосовно неї процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог пункту 21 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII та Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, а не призначати нове оцінювання 
з повторним проходженням суддею всіх етапів кваліфікаційного оцінювання.
106.        Також, як уже зазначалося, особа не повинна зазнавати негативних наслідків та в такої особи не повинні виникати нові додаткові зобов`язання через помилки, допущені суб`єктами владних повноважень. Будь-який суб`єкт владних повноважень має обов`язок самостійно усунути допущене ним порушення.
107.        Наведене узгоджується з висновками, викладеними в рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), у якому Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», за якого державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. ЄСПЛ звернув увагу на те, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
108.        Відповідність рішення (дії) суб`єкта владних повноважень критерію пропорційності з урахуванням змісту пункту 8 частини другої статті 2 КАС України, означає його прийняття (вчинення) з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
109.        З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду погоджується 
з висновком суду першої інстанції про те, що не можна визнати пропорційним втручання у права фізичної особи, за якого внаслідок допущеної суб`єктом владних повноважень помилки в особи, яка до цього виконала залежні від неї дії для проходження певної процедури, виникає обов`язок повторного її проходження від самого початку та за новими правилами.
110.        Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що в разі встановлення судом порушення прав фізичної особи, за загальним правилом, суд має поновити такий стан особи, який існував до початку порушення її прав.
111.        Тож покладення на фізичну особу додаткових обтяжень або обов`язків, які виникли саме у зв`язку з попереднім протиправним порушенням прав цієї особи, є неприпустимим у правовій державі.
112.        Зміна правового регулювання проведення процедури кваліфікаційного оцінювання на момент усунення обставин, які існували на час припинення проведення первинного кваліфікаційного оцінювання позивачки, припиненого внаслідок помилки держави, а саме незаконного звільнення з посади судді, що встановлено судовим рішенням, не може зобов`язувати ОСОБА_1 продовжувати зазнавати негативних наслідків за такі помилки суб`єктів владних повноважень.
113.        З огляду на приписи частини другої статті 19 Конституції України органи публічної влади повинні діяти відповідно до закону і в межах норм, що визначають їхні повноваження. Вони не повинні діяти свавільно. Якщо дії органу публічної влади виходять за межі його повноважень (ultra vires), такі дії будуть незаконними.
114.        Відповідач як суб`єкт владних повноважень не мав причин вдаватися до аналогії закону та розширювати свої повноваження в більшому обсязі, ніж це передбачено Законом, і, відповідно, призначати фактично повторне кваліфікаційне оцінювання особі, яка вже пройшла встановлені законом процедури первинного кваліфікаційного оцінювання та має право на його завершення за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання.
115.        Тож для спірних правовідносин застосовується пункт 21 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, який гарантує, що ВККС має завершити процедуру кваліфікаційного оцінювання, розпочату до набрання чинності цим Законом, за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання.
116.        За таких обставин із часу набрання законної сили судовим рішенням 
у справі № 800/372/16 первинне кваліфікаційне оцінювання стосовно позивачки, яка пройшла передбачені законом етапи, вважається незавершеним з вини відповідача, що обумовлює його обов`язок продовжити (відновити) цю процедуру зі стадії, на якій воно зупинилося, та завершити її за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання. Невчинення Комісією дій, які вона була зобов`язана і могла вчинити, свідчить про допущення нею протиправної бездіяльності стосовно позивачки та порушення її правомірних очікувань на відновлення процедури первинного кваліфікаційного оцінювання зі стадії визначення результатів. Тож у ВККС не було правових підстав для призначення щодо судді нового кваліфікаційного оцінювання, натомість вона мала завершити процедуру кваліфікаційного оцінювання за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання.
117.        У постановах від 19 червня 2018 року у справі № 800/439/17 (П/9901/200/18) (провадження № 11-286заі18) та від 08 червня 2022 року у справі № 9901/932/18 (провадження № 11-433заі21) Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що не можна визнати пропорційним втручанням у права особи, коли внаслідок допущеної суб`єктом владних повноважень помилки 
в особи, яка до цього виконала залежні від неї дії для проходження певної публічної процедури, виникає обов`язок повторного її проходження із самого початку та за новими правилами;в разі усунення причин, унаслідок яких не було завершено кваліфікаційне оцінювання судді, таке оцінювання потрібно продовжити зі стадії, на якій воно зупинилося; якщо кваліфікаційне оцінювання було розпочате, то немає правових підстав для призначення щодо судді нового кваліфікаційного оцінювання; невчинення відповідачем дій, які він був зобов`язаний і міг вчинити, підтверджує допущення ним протиправної бездіяльності стосовно позивача.
118.        З огляду на наведене суд першої інстанції зробив правомірні висновки про визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23 про призначення оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді та встановлення черговості етапів проведення кваліфікаційного оцінювання, а також про зобов`язання ВККС відновити щодо позивачки процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання зі стадії визначення його результатів на підставі вивчення матеріалів суддівського досьє в порядку, передбаченому пунктом 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII та 
нормами Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII.
119.        Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.
120.        Оцінивши обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, наведених в апеляційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .
121.        Суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01), «Проніна проти України» (заява № 63566/00) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), за якою принцип, пов`язаний 
з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
122.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, 
а судове рішення - без змін.
123.        Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
124.        Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення суду першої інстанції 
в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а тому підстав для його скасування в оскаржуваній частині та ухвалення 
в цій частині нового рішення немає.
Висновки щодо розподілу судових витрат
125.        Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
126.        Оскільки за результатами апеляційного перегляду оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то Велика Палата Верховного Суду не здійснює перерозподілу судових витрат.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України залишити без задоволення.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя                                                                                  В. Ю. Уркевич
 
Суддя-доповідач                                                                                     М. І. Гриців
 
Судді:                                    О. О. Банасько                                           М. В. Мазур
 
О. Л. Булейко                                             С. Ю. Мартєв
 
Ю. Л. Власов                                              К. М. Пільков
 
Ж. М. Єленіна                                            С. О. Погрібний
 
І. В. Желєзний                                            О. В. Ступак
 
Л. Ю. Кишакевич                                      І. В. Ткач
 
В. В. Король                                                О. С. Ткачук
 
О. В. Кривенда                                           Є. А. Усенко
 
Постанову оформив суддя Погрібний С. О. у порядку частини третьої статті 321 КАС України.