ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 вересня 2024 року 	м.Суми	

Справа №587/1767/20 
Номер провадження 22-ц/816/1160/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Черних О.М.,
в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Максименко Е.П. звернулась до суду із заявою про видачу дубліката судового наказу.
Заяву мотивовано тим, що виникла необхідність в отриманні дубліката судового наказу Сумського районного суду Сумської області від 19 серпня 2020 року № 587/1767/20 для подальшого направлення до виконавчої служби для примусового виконання, оскільки боржник відмовляється сплачувати аліменти на дітей в добровільному порядку, чим порушує інтереси дітей. Судовий наказ було отримано нею 28 жовтня 2020 року, але до відділу ДВС ну подавався. З початку збройної агресії рф стягувачка з дітьми вимушена була покинути місце проживання с. Іволжанське на рік, оскільки вказане село постійно піддавалося обстрілам. При виїзді були втрачені документи, серед яких був і судовий наказ Сумського районного суду Сумської області від 19 серпня 2020 року № 587/1767/20.
Посилаючись на вказані обставини та неможливість реалізувати право на стягнення аліментів з боржника в примусовому порядку, просить видати дублікат судового наказу Сумського районного суду Сумської області від 19 серпня 2020 року № 587/1767/20 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2024 року заяву ОСОБА_2 про видачу судового наказу задоволено.
Видано дублікат судового наказу Сумського районного суду Сумської області від 19 серпня 2020 року справа № 587/1767/20 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її заяви у зв`язку з необгрунтованістю; судові витрати у вигляді судового збору та витрат на оплату правової допомоги адвоката стягнути із заявниці.
У доводах апеляційної скарги зазначає, що після набрання судовим наказом Сумського районного суду Сумської області від 19 серпня 2020 року у справі № 587/1767/20 законної сили і отримання виконавчого листа стягувачка до органів державної виконавчої служби не зверталась, оскільки він продовжував в добровільному порядку матеріально забезпечувати дітей. 
Після укладення шлюбу з новим чоловіком, за погодженням з ОСОБА_2 , яка стала проживати разом з новим чоловіком за його адресою, він забрав дітей на постійне проживання, утримання та виховання. В листопаді 2022 року він звернувся до Сумського районного суду Сумської області із заявою про припинення стягнення з нього аліментів, оскільки діти проживали разом з ним. В ході судового розгляду він із ОСОБА_2 досягли мирової угоди, згідно умов якої вона відмовилася від стягнення з нього аліментів на утримання дітей, а він відмовився від своїх позовних вимог та погодився в подальшому в добровільному порядку матеріально забезпечувати дітей. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 04 квітня 2023 року вказана мирова угода була затверджена та набрала законної сили.
Зазначає, що стягувачка ввела суд в оману, не зазначивши вказані обставини, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке, на його думку, порушує його права, оскільки він до цього часу сумлінно виконує свої батьківські обов`язки і в добровільному порядку матеріально забезпечує дітей.
Крім того, вважає, що ОСОБА_2 ввела суд в оману і стосовно того, що вона загубила виконавчий лист коли на початку збройної агресії рф проти України вона з дітьми ніби-то евакуювалась з с. Іволжанське до м. Суми, оскільки діти проживали з ним і їй не треба було здійснювати ніякі заходи по евакуації дітей.
Стягувачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалася.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про видачу дубліката судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оригінал судового наказу втрачено та неможливо встановити подальшу долю вказаного виконавчого документу, з врахуванням обставини того, що судове рішення не виконано, дійшов висновку про наявність підстав для видачі дубліката судового наказу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши обставини справи, з правильним застосуванням норм процесуального права. 
З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2020 року Сумським районним судом Сумської області було видано судовий наказ № 587/1767/20, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісяця, починаючи стягнення з 18 серпня 2020 року (дня подачі заяви про видачу судового наказу) і до повноліття дітей (а.с. 12). 
28 жовтня 2020 року ОСОБА_2 отримала судовий наказ (а.с. 18).
З інформації Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 вересня 2023 року № 81889 вбачається, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження ВП № 63373011 з примусового виконання судового наказу № 587/1768/20, виданого 20 серпня 2020 року Сумським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь держави судового збору в сумі 210,20 грн. 30 жовтня 2020 року державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Станом на 20 вересня 2023 року інші виконавчі документи, а саме судові накази № 587/1767/20 від 19 серпня 2020 та № 587/1768/20 від 20 серпня 2020 року, видані Сумським районним судом Сумської області до відділу не надходили (а.с. 23).
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Із наведеними конституційними положеннями кореспондується частина 1 ст. 18 ЦПК України, якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.  
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року в справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 вказав, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
У частині 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.
За приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
ЦПК не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача або державного виконавця наводити причини втрати виконавчого листа. 
За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката виконавчого документу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат має повністю відтворювати втрачений виконавчий документ. Натомість відсутність виконавчого документа унеможливлює виконання рішення суду та порушує права стягувача. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
З огляду на лист Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 вересня 2023 року № 81889, судовий наказ № 587/1767/20 від 19 серпня 2020 року, виданий Сумським районним судом Сумської області, окрім судового наказу про стягнення з ОСОБА_6 на користь держави судового збору в сумі 210,20 грн, до відділу не надходив.
Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для видачі дубліката судового наказу, оскільки він був втрачений, судове рішення не виконано, строк пред`явлення його до виконання стягувачкою не пропущено.
Наявність затвердженої ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 04 квітня 2023 року у справі № 587/1822/22 мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно умов якої, зокрема ОСОБА_2 відмовилася від стягнення з ОСОБА_1 в примусовому порядку через органи ДВС аліментів за період з 20 серпня 2020 року по 20 січня 2023 року за вказаним судовим наказом, не є підставою для відмови у видачі дубліката судового наказу, оскільки вказаним судовим наказом стягнуто аліменти на утримання дітей до їх повноліття. Він може бути пред`явлений до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. 
Питання відмови стягувачки від стягнення аліментів за певний період не є предметом розгляду в даній справі про видачу дубліката судового наказу, а стосується безпосередньо виконання вказаного судового наказу.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов