03.07.24
22-ц/812/1024/24
Справа номер 489/2023/24 Головуючий суду першої інстанції - Коваленко І. В.
Провадження номер 22-ц/812/1024/24 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року м. Миколаїв 

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого - Локтіонової О. В.,
суддів - Серебрякової Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання - Біляєвою В. М.,
за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 травня 2024 року, ухвалене за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та залишення малолітньої дитини проживати разом з матір`ю,

В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст позовних вимог

20 березня 2024 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала наступним. 
 
Позивач зазначала, що 06 жовтня 2006 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №600.
 
Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Стверджувала, що у неї відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного. Будь - які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Подружні відносини між ними припинилися більше двох років тому. З того часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. 
 
На думку позивача, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їх дітей.
 
Спір щодо місця проживання доньки ОСОБА_5 та щодо майна, набутого за час перебування у шлюбі, на момент звернення до суду з позовом відсутній. Діти проживають разом із нею.
 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просила розірвати укладений між сторонами шлюб та залишити доньку проживати разом з нею.

 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 травня 2024 року позов задоволено частково.
 
Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 жовтня 2006 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №600.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу між ними суперечить їх інтересам.
 
Вирішуючи вимогу позивача про залишення малолітньої доньки проживати разом з нею, суд першої інстанції дійшов висновку, що між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини, а тому підстав для задоволення цих вимог не має.

 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

 
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про залишення доньки проживати разом з матір`ю, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цієї вимоги.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач зазначала, що суд першої інстанції помилково ототожнив вимогу позивача про залишення дитини проживати разом з матір`ю з вимогою про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Відповідач до суду не звертався із вимогою про визначення місця проживання доньки разом з ним, заперечень від нього щодо залишення дитини проживати разом із позивачем теж не подавав.

 
Доводи інших учасників справи
Відповідач, отримавши 03 червня 2024 року апеляційну скаргу в електронному кабінеті «Електронного суду», відзив на неї не надіслав. 

Фактичні обставини справи

 
06 жовтня 2006 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №600.
 
Сторони є батьками двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

 
Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

 
Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Водночас у постановах від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 та від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.
Відповідач, отримавши апеляційну скаргу, не подавав до суду апеляційної інстанції заперечень щодо проживання спільної доньки сторін разом з матір`ю.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).
Відмовляючи позивачу у задоволенні позовної вимоги про залишення малолітньої доньки проживати разом з нею, суд першої інстанції виходив з того, що між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини, а тому підстав для задоволення цих вимог не має.
 
З огляду на викладені вище вимоги законодавства та правові висновки Верховного Суду, які в силу ст.263 ЦПК України повинні враховуватися судами при ухваленні судових рішень, колегія суддів вважає, що висновок районного суду є помилковим.
 
Суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, якщо відсутній спір щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти.
Враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, те що ОСОБА_5 з моменту припинення батьками подружніх стосунків проживає з матір`ю, сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання доньки ОСОБА_5 з одним із батьків, колегія суддів вважає можливим в межах розгляду позовної вимоги позивача про розірвання шлюбу задоволення позовної вимоги про залишення доньки проживати з матір`ю.
Зазначене не є визначенням місця проживання доньки сторін, а лише констатацією місця її проживання, оскільки, як встановлено, після припинення сторонами шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва скасуванню в частині відмови в задоволенні позовної вимоги позивача про залишення малолітньої дитини проживати разом з матір`ю.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 травня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про залишення малолітньої дитини проживати разом з матір`ю скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволенні цієї вимоги.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий          О. В. Локтіонова

Судді         Т. В. Серебрякова

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 03 липня 2024 року.