П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2024 року
м. Київ
Справа № 990/130/23
Провадження № 11-29заі24
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Уркевича В. Ю.,
судді-доповідача Желєзного І. В.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,
за участю:
секретаря судового засідання Зейфман І. М.,
позивачки - ОСОБА_1 
представника позивачки - адвоката Павленка М. В., 
представника Вищої ради правосуддя Шевчука А. О.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року (судді Загороднюк А. Г., Губська О. А., Мацедонська В. Е., Уханенко С. А., Білак М. В.) у справі № 990/130/23 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення,
УСТАНОВИЛА:
1.           Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.1.        ОСОБА_1 (далі також - позивачка) звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада, відповідач), у якій просила визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 22.06.2023 № 654/0/15-23 про звільнення її, ОСОБА_1 , з посади судді Печерського районного суду міста Києва з підстави, встановленої пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України(далі - рішення ВРП від 22.06.2023 № 654/0/15-23, оскаржуване рішення).
1.2.       На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, яке гарантує незалежність суддів і встановлює особливий порядок їх звільнення з посади, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. Крім того, оскаржуване рішення порушило її право на повагу до приватного життя, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.
1.3.       На переконання позивачки, рішення від 22.06.2023 № 654/0/15-23 Рада ухвалила в порядку, встановленому пунктом 14 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.12.2016 № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), тоді як підстав для цього не було,оскільки відсутній факт неприйняття Верховною Радою України рішення за внесеним Вищою радою юстиції (далі - ВРЮ) поданням. Зазначене є обов`язковою підставою для застосування пункту 14 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII і ухвалення ВРП рішення про звільнення судді за таким поданням, а тому ВРП не мала визначених законом підстав для розгляду подання ВРЮ від 30.06.2016 № 64/0/12-16 про звільнення її з посади судді Печерського районного суду міста Києва за порушення присяги.
1.4.       Позивачка доводить, що ВРП як повноважний орган для розгляду питання щодо звільнення судді з посади мала самостійно встановити факти, які свідчать про вчинення нею ( ОСОБА_1 ) істотного дисциплінарного проступку, та зробити власні висновки у рішенні від 22.06.2023 № 654/0/15-23 щодо того, які саме її дії як судді свідчать про вчинення нею істотного дисциплінарного проступку, навести мотиви та аргументи притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Водночас оскаржуване рішення ВРП носить формальний характер, оскільки в ньому не надано жодної оцінки діям судді, які б свідчили про вчинення нею істотного дисциплінарного проступку. При цьому відповідач обмежився посиланням на чинність рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16 про внесення подання про її звільнення з посади судді та встановлені в цьому рішенні обставини. До того ж обвинувачення  ОСОБА_1 у вчиненні проступку не конкретизоване, що позбавило її права на захист від обвинувачення та мало наслідком порушення її права на безсторонній і неупереджений розгляд.
1.5.       Позивачка також зазначила, що при оцінці ухваленого нею судового рішення як Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі - ВККС, Комісія), так і ВРЮ вийшли за межі наданих їм повноважень, перебрали на себе функції апеляційної інстанції, оскільки такого порушення, яке виявлене ВККС, а саме «…суддя у непередбачений кримінальним процесуальним законодавством спосіб скасувала дію ухвали слідчого судді…», не встановлено Апеляційним судом міста Києва за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.09.2014 у справі № 757/26362/14-к. ОСОБА_1 надала процесуальні рішення слідчих суддів України у справах, подібних зі справою № 757/26362/14-к, за клопотанням прокурора про продовження підозрюваному строку тримання під вартою, які були прийняті в травні 2017 року - травні 2023 року. На її думку, слідчі судді, відмовляючи у задоволенні клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, змінюючи / застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, звільняли підозрюваного з-під варти в залі суду негайно, що відповідає вимогам частини третьої статті 202 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), чим і керувалася позивачка у справі № 757/26362/14-к.
1.6.        ОСОБА_1 зазначає, що в силу статті 58 Конституції України відповідач мав застосувати трирічний строк давності притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Приймаючи оскаржуване рішення про її звільнення з посади судді після спливу такого строку, ВРП не навела щодо цього жодних мотивів. 
1.7.       Також позивачка зауважила, що з 18.10.2016 її поновлено на посаді судді Печерського районного суду міста Києва на підставі рішення Касаційного адміністративного суду від 03.10.2019 у справі № 800/519/16.
1.8.       01.05.2023 вона подала до ВРП заяву про звільнення з посади судді Печерського районного суду міста Києва у відставку. Натомість рішенням ВРП від 22.06.2023 № 654/0/15-23 була звільнена за порушення присяги, що становить втручання у її приватне життя, не відповідає вимогам «якості закону», а тому неправомірне у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
2.           Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.1.       Касаційний адміністративний суд рішенням від 22.01.2024 відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову.
2.2.       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ВРП правомірно на підставі пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII розглянула подання ВРЮ про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги та ухвалила за ним оскаржуване рішення.
2.3.       Суд першої інстанції застосував норму частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) та врахував, що підставою для звільнення позивачки з посади судді стало рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16. Пославшись на те, що рішенням Касаційного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі № 800/286/16 ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування зазначеного рішення ВРЮ, суд першої інстанції визнав, що факт порушення позивачкою присяги судді не потребує доказування. Суд виснував, що рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16 є чинним, відповідно й обставини, які були підставою для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак порушення присяги судді як підстави для звільнення її з цієї посади, є встановленими компетентним органом - ВРЮ, а вид відповідальності за неправомірні діяння судді при здійсненні правосуддя (які в сукупності становлять порушення присяги) - обраним / застосованим.
2.4.       Відповідно до зроблених судом першої інстанції висновків скасування судом (рішення Касаційного адміністративного суду від 03.10.2019 у справі № 800/519/16) Постанови Верховної Ради України від 29.09.2016 № 1619-VIII про звільнення судді ОСОБА_1 відновило процедуру її звільнення на підставі рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16, а тому згідно з пунктом 14 розділу III«Прикінцеві та перехідні положення»Закону № 1798-VIII матеріали щодо звільнення позивачки було передано до ВРП для вирішення питання щодо її звільнення з посади судді. ВРП правомірно розглянула подання ВРЮ відносно позивачки, оскільки процедура вирішення питання щодо звільнення судді з посади набуває ознак завершеності, а відповідне подання ВРЮ стає реалізованим унаслідок його розгляду уповноваженим органом та прийняття на його підставі остаточного рішення.
2.5.       Суд відхилив доводи позивачки, що в оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтування щодо наявності в її діях складу проступку, передбаченого пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, вказавши, що оскаржуване рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про порушення суддею присяги, є похідним від такого рішення та приймається на його підставі. У такому рішенні ВРП не зобов`язана була встановити обставини щодо порушення позивачкою присяги судді, оскільки такі обставини вже встановлені в рішенні ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16, з урахуванням чого оскаржуване позивачкою рішення за своєю суттю є кадровим.
2.6.       До того ж суд першої інстанції критично оцінив посилання позивачки на виправдувальний вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2020, зазначивши, що оскільки підставою для звільнення позивачки слугувало саме порушення нею присяги судді, встановлене рішенням ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16, законність якого констатована судом та яке є чинним, а не факт вчинення кримінального правопорушення, то наявність виправдувального вироку в кримінальному провадженні не може змінювати висновків ВРЮ, при формулюванні яких вказані відомості за основу не брались.
3.           Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
3.1.           ОСОБА_1 подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу на рішення Касаційного адміністративного суду від 22.01.2024, в якій просить скасувати це рішення й ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.
3.2.       Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка зазначає, що ВРП безпідставно ухвалила рішення від 22.06.2023 № 654/0/15-23 в порядку, встановленому пунктом 14 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII, оскільки означеною нормою передбачено, що суддя, щодо якого до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) ВРЮ внесено подання про його звільнення з посади за порушення ним присяги і рішення щодо якого не було прийнято Президентом України чи Верховною Радою України, звільняється з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. Утім публікацію Закону № 1401-VIII здійснено 29.06.2016 у газеті Верховної Ради України «Голос України» № 118, цей Закон набрав чинності 30.09.2016, а позивачку було звільнено 29.09.2016, тобто до набрання чинності означеним Законом.
3.3.        ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги змісту спірних правовідносин, вважав, з одного боку, що відповідач реалізував свої повноваження на стадії відновлення розгляду подання, внесеного ВРЮ до Верховної Ради України, з іншого - фактично заперечив потребу у проведенні розгляду відповідного подання, акцентуючи увагу на кадровому характері відносин, що склалися, і на формальному порядку розгляду питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
3.4.       Позивачка в апеляційній скарзі також стверджує, що суд першої інстанції безпідставно застосував поняття «кадрове рішення», яке не згадується у статті 266 КАС та в інших нормативно-правових актах, не врахував обставин справи, що мали значення для забезпечення повноти судового розгляду.
3.5.       Також позивачка зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки обставинам, на існуванні яких вона неодноразово наголошувала, а саме що на підставі наказу голови Печерського районного суду міста Києва від 11.11.2019 № 615-к/2019 її, ОСОБА_1 , поновлено на посаді судді Печерського районного суду міста Києва. Як стверджує позивачка, суд першої інстанції створив передумови для перегляду (оскарження) 13 230 справ усіх проваджень[розглянуті з 11.11.2019 по 26.06.2023 справи ОСОБА_1 як суддею / слідчою суддею], адже ці справи вирішувалися суддею      ОСОБА_1 , звільненою з посади за процедурою, яка набула ознак завершеності, що свідчить про порушення гарантованого статтею 6 Конвенції та статтею 8 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) права учасників 13 230 справ всіх проваджень на справедливий суд, тобто незалежним, безстороннім і встановленим законом (повноважним).
3.6.       Посилається позивачка і на прояв судом першої інстанції формалізму й поверховості, який полягає в тому, що суд не звернув уваги на преюдиційне значення вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2020 у справі № 757/17434/15-к, яким її визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 375 Кримінального кодексу України (далі - КК), виправдано у зв`язку з відсутністю в її діяннях складу зазначених кримінальних правопорушень. Крім того, як стверджує позивачка, вона акцентувала увагу на обов`язковості вироку суду, що набрав законної сили, а також на ідентичності відомостей, досліджених відповідачем та судами першої, апеляційної і касаційної інстанцій у кримінальному провадженні за обвинуваченням її в ухваленні неправосудного судового рішення. Разом з тим суд першої інстанції не дослідив змісту положень обвинувачення, що цитується у виправдувальному вироку, і рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді ОСОБА_1 з посади за порушення присяги. Позивачка зазначає, що оскільки спільним джерелом вихідних висновків відповідача про порушення позивачкою присяги судді і формулювань обвинувачення щодо ухвалення суддею неправосудного судового рішення була його процесуальна діяльність, оформлена ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.09.2014 у справі № 757/26362/14-к, то виправдувальний вирок остаточно знімав питання про незаконність її дій.
4.           Рух апеляційної скарги 
4.1.       Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 15.02.2024 відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду від 22.01.2024, а ухвалою від 06.03.2024 призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні, про що повідомлено учасників справи.
4.2.       02.04.2024 Велика Палата Верховного Суду ухвалою задовольнила клопотання представника ВРП про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням представником ВРП власних технічних засобів.
5.           Позиція відповідача щодо апеляційної скарги позивачки
5.1.       ВРП у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується з наведеними в ній доводами, стверджує, що вони не спростовують правильності висновків Касаційного адміністративного суду в рішенні від 22.01.2024 щодо підстав для відмови в задоволенні позову, законності та обґрунтованості цього рішення.
6.           Обставини справи
6.1.       Указом Президента України «Про призначення суддів» від 05.06.2000 № 762/2000 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Старокиївського районного суду міста Києва строком на п`ять років.
6.2.       Указом Президента України «Про переведення суддів місцевих судів міста Києва» від 23.10.2001 № 1004/2001 ОСОБА_1 переведено на посаду судді новоутвореного Печерського районного суду міста Києва.
6.3.       Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 08.07.2005 № 2790-IV ОСОБА_1 обрана суддею Печерського районного суду міста Києва безстроково.
6.4.       У жовтні 2014 року до ВККС надійшло звернення адвоката Титича В. М. щодо поведінки судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 при здійсненні правосуддя.
6.5.       05.10.2015 Комісія прийняла рішення № 2426/дн-15 про направлення рекомендації до ВРЮ для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з підстави, передбаченої пунктом 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України.
6.6.       14.04.2016 ВРЮ ухвалила рішення № 806/0/15-16 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду м. Києва у зв`язку з порушенням присяги судді».
6.7.       30.06.2016 ВРЮ до Верхової Ради України направлено подання № 64/0/12-16 про звільнення судді з посади у зв`язку з порушенням присяги судді ОСОБА_1 .
6.8.        ОСОБА_1 оскаржила рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16 до суду (справа № 800/286/16).
6.9.       Касаційний адміністративний суд рішенням від 03.04.2018 у справі № 800/286/16 відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВРП (за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ВККС) про визнання незаконним та скасування рішення від 14.04.2016 № 806/0/15-16.
6.10.    29.09.2016 Верховна Рада України прийняла Постанову № 1619-VIII про звільнення ОСОБА_1  з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги на підставі пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України. 
6.11.    Касаційний адміністративний суд рішенням від 03.10.2019 у справі № 800/519/16 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України (за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ВРП) про визнання незаконною та скасування постанови позов ОСОБА_1 задовольнив, визнав протиправною та скасував Постанову Верховної Ради України від 29.09.2016 № 1619-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді, визнавши підставою для цього порушення відповідачем права позивачки на участь у процедурі прийняття рішення щодо її звільнення.
6.12.    У подальшому Верховна Рада України листом від 04.11.2021 № 04-26/17-2021/340341 надіслала до ВРП подання ВРЮ від 30.06.2016 № 64/0/12-16 про звільнення судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади за порушення присяги.
6.13.    22.06.2023 ВРП ухвалила рішення № 654/0/15-23 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
6.14.    Вважаючи рішення ВРП від 22.06.2023 № 654/0/15-23 протиправним і таким, що підлягає скасуванню, позивачка звернулась із цим позовом до суду.
7.           Позиція Великої Палати Верховного Суду
7.1.       Велика Палата Верховного Суду відповідно до встановлених статтею 308 КАС меж апеляційного перегляду справи дослідила наявні у справі докази, перевірила обґрунтованість наведених в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводів і дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
7.2.       Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
7.3.       Пунктом 1 частини першої статті 131 Конституції України (тут і далі - у редакції, яка діяла до 30.09.2016, дати набрання чинності Законом № 1401-VIII) передбачено, що в Україні діє ВРЮ, до відання якої належить внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад.
7.4.       Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, зокрема, у разі порушення суддею присяги.
7.5.       За частиною першою статті 128 Конституції України перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом.
7.6.       Порядок звільнення судді з посади на час виникнення спірних правовідносин регулювався Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI; втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII Закону № 1402-VIII, на підставі Закону № 1402-VIII, що набрав чинності з 30.09.2016).
7.7.       Відповідно до статті 111 Закону № 2453-VI суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п`ятою статті 126 Конституції України, за поданням ВРЮ.
7.8.       Згідно з пунктом 1 частини першої статті 30 Закону України від 15.01.1998 № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (далі - Закон № 22/98-ВР; втратив чинність на підставі Закону № 1798-VIII;у редакції, чинній на момент винесення ВРЮ відповідного подання) до ВРЮ з пропозицією про прийняття подання про звільнення судді з посади може звертатися ВККС за умови, що таке рішення було нею прийняте за результатами перевірки відомостей про наявність підстав для звільнення судді з посади.
7.9.       Статтею 32 Закону № 22/98-ВР установлено, що питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4-6 частини п`ятої статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності, порушення суддею присяги, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього), ВРЮ розглядає після надання ВККС, іншого суб`єкта у випадках, визначених законом, відповідного висновку або за власною ініціативою.
7.10.    30.09.2016 набрали чинності закони № 1401-VIII та № 1402-VIII, відповідно до яких ВРП надано повноваження щодо розгляду дисциплінарних справ стосовно всіх суддів.
7.11.    Згідно з пунктом 4 частини першої статті 131 Конституції України (в редакції, яка діє з 30.09.2016) та пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII ВРП ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
7.12.    Відповідно до статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.
7.13.    Положеннями пункту 14 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII встановлено, що матеріали та подання ВРЮ про звільнення суддів, за якими до набрання чинності Законом № 1401-VIIIне прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України, передаються до ВРП для ухвалення рішення про звільнення суддів з посад з підстав, зазначених у поданнях. Рішення про звільнення судді з посади ухвалюється ВРП у пленарному складі без виклику судді, щодо якого розглядається питання про звільнення. Регламентом ВРП може бути передбачена спрощена процедура розгляду цього питання.
Суддя, щодо якого до набрання чинності Законом № 1401-VIII ВРЮ внесла подання про його звільнення з посади за порушення ним присяги і рішення щодо якого не було прийнято Президентом України чи Верховною Радою України, звільняється з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
7.14.    ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги (стаття 18 Закону № 1798-VIII).
7.15.    Згідно із частиною першою статті 5, частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
7.16.    Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП (частина перша статті 56 Закону № 1798-VIII).
7.17.    Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання ВРП у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності (абзац другий частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII).
7.18.    За змістом частин п`ятої, шостої статті 30 Закону № 1798-VIII особа, питання щодо якої має розглядатися ВРП, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участі такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом.
Особа вважається належним чином повідомленою, якщо повідомлення направлено на адресу її місця проживання чи перебування або на адресу суду чи прокуратури, де така особа обіймає посаду, а за неможливості такого направлення - розміщене на офіційному вебсайті ВРП.
7.19.    Відповідно до частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
7.20.    Частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII встановлено, що рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
7.21.     ОСОБА_1 оскаржує рішення ВРП від 22.06.2023 № 654/0/15-23, яким її звільнено з посади судді Печерського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. Зазначене рішення постановлене ВРП як органом, який з 30.09.2016 уповноважений ухвалювати рішення про звільнення судді з посади з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.
7.22.    Як свідчать матеріали справи, про засідання ВРП, на якому було ухвалено оскаржуване рішення, позивачка була повідомлена шляхом надіслання повідомлення від 08.06.2023 № 5140/0/9-23 на адресу Печерського районного суду міста Києва, а також шляхом розміщення відповідної інформації щодо порядку денного на вказану дату на сайті відповідача 08.06.2023.
Представниці ОСОБА_1 взяли участь 22.06.2023 в засіданні ВРП, надали пояснення щодо обставин, викладених у матеріалах про звільнення позивачки з посади судді. Відповідно до витягу з протоколу засідання ВРП від 22.06.2023 № 55 та рішення ВРП від 22.06.2023 № 654/0/15-23 зазначене рішення прийняте і підписане повноважним складом ВРП та всіма членами, які брали участь у його ухваленні. 
7.23.    У судовому процесі встановлено, що фактичні обставини, які слугували підставою для прийняття рішення ВРП від 22.06.2023 № 654/0/15-23, викладені в рішенні ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги. ВРЮ у зазначеному рішенні дійшла висновку, що слідча суддя ОСОБА_1 допустила порушення норм чинного законодавства України під час постановлення 19.09.2014 ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження підозрюваному строку тримання під вартою. У цьому рішенні ВРЮ встановила, що станом на дату постановлення суддею ОСОБА_1 ухвали від 19.09.2014 попередня ухвала Печерського районного суду міста Києва від 29.07.2014 про продовження строку тримання підозрюваного під вартою була чинною і строк тримання під вартою не закінчився. Звільнивши підозрюваного з-під варти до закінчення строку тримання, який був установлений ухвалою суду від 29.07.2014, суддя ОСОБА_1 не виконала вимог статті 21 КПК щодо обов`язковості судових рішень, що набули чинності, та фактично змінила зазначене рішення у спосіб, не передбачений законом. Крім того, ВРЮ встановила, що ухвалою апеляційного суду міста Києва від 06.10.2014 ухвалу суду першої інстанції скасовано, постановлено нову ухвалу, якою клопотання прокуратури про продовження строку тримання під вартою підозрюваного задоволено. Підставою для скасування став висновок апеляційного суду, що ухвала місцевого суду є незаконною, оскільки не відповідає вимогам КПК, а також те, що слідча суддя під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою не дотрималася вимог частини четвертої статті 194 та статті 177 цього Кодексу. ВРЮ врахувала, що постановлення суддею ОСОБА_1 незаконної ухвали призвело до негативних процесуальних наслідків, оскільки, перебуваючи під домашнім арештом, підозрюваний скористався необґрунтовано призначеним йому менш суворим запобіжним заходом і зник, переховуючись від правосуддя. Крім того, постановлена ухвала викликала негативний суспільний резонанс і підірвала авторитет судової системи України. [Немає сумніву, що до такого висновку ВРЮ дійшла, врахувавши особу підозрюваного ОСОБА_2 , звільнення якого з-під варти стосувалася ухвала від 19.09.2014 та якому була оголошена підозра у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 365, частиною третьою статті 265, пунктами 1, 5, 12 частини другої статті 115, частиною другою статті 262, частиною першою статті 263 КК, щодо учасників масових народних виступів у місті Києві під час Революції Гідності.] 
7.24.    ВРЮ виснувала, що суддя умисно порушила норми кримінального процесуального закону. Дії судді ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення нею присяги, вчинення нею дій, що порочать звання судді і викликають сумнів у її об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів.
7.25.    Рішенням Касаційного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі № 800/286/16, яке набрало законної сили 05.12.2018, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення її з посади судді Печерського районного суду міста Києва за порушення присяги.
7.26.    Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, Касаційний адміністративний суд виходив з того, що: 
- суддя ОСОБА_1, постановляючи ухвалу від 19.09.2014, не врахувала тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрювався ОСОБА_2 ;
- ВРЮ в рішенні зазначила, що при прийнятті рішення ВККС врахувала, що постановлення суддею ОСОБА_1 незаконної ухвали призвело до негативних процесуальних наслідків, оскільки, перебуваючи під домашнім арештом, підозрюваний ОСОБА_2 скористався необґрунтовано призначеним йому менш суворим запобіжним заходом і зник, переховуючись від правосуддя. Крім того, постановлена ухвала викликала негативний суспільний резонанс і підірвала авторитет судової системи України;
- зі змісту ухвали від 19.09.2014 убачається, що ОСОБА_1 на порушення вимог процесуального законодавства обрала запобіжний захід ОСОБА_2 поза межами заявленого прокурором клопотання;
- апеляційний суд, скасовуючи ухвалу судді ОСОБА_1 від 19.09.2014, безпосередньо вказав на те, що слідча суддя при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2 вимог закону не дотрималась.
7.27.    Касаційний адміністративний суд визнав обґрунтованим висновок ВРЮ та ВККС, що ОСОБА_1 , діючи як слідчий суддя, фактично змінила попередню ухвалу суду, якою був встановлений строк тримання ОСОБА_2 під вартою до 28.09.2014, у спосіб, не передбачений законом. При цьому саме порушення ОСОБА_1 присяги судді слугувало підставою прийняття рішення від 14.04.2016 № 806/0/15-16, а не обставини скасування ухвали суду від 19.09.2014 в порядку апеляційного оскарження. Суд дійшов висновку щодо правомірності рішення ВРЮ про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивачки за порушення присяги, включно з питанням дотримання строку для притягнення судді до відповідальності за порушення присяги.
7.28.    Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
7.29.    Частиною четвертою статті 78 КАС передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
7.30.    Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу норми частини четвертої статті 78 КАС обставини щодо порушення ОСОБА_1 присяги судді як такі, що встановлені в рішенні Касаційного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі № 800/286/16, не підлягають доказуванню у цій справі. Так само не підлягає повторній перевірці правомірність рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивачки з посади судді за порушення присяги, оскільки щодо цього вже зроблено висновок у зазначеному рішенні Касаційного адміністративного суду.
7.31.    Рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16 є чинним, його правомірність підтверджена у судовому рішенні, ухваленому у справі № 800/286/16. Відтак викладені в зазначеному рішенні обставини, які були підставою для висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу порушення присяги судді, є встановленими компетентним органом - ВРЮ, а визначений цим рішенням вид відповідальності позивачки як судді за вчинення неправомірного діяння при здійсненні правосуддя, що становить склад порушення присяги, є обраним (застосованим).
7.32.    Відповідно до статті 131 Конституції України (у редакції, чинній станом на 14.04.2016) ВРЮ внесла до органу, який обрав позивачку на посаду судді безстроково, а саме до Верховної Ради України, подання від 30.06.2016 № 64/0/12-16 про звільнення ОСОБА_1 з посади за порушення присяги.
7.33.    За результатами розгляду цього подання Верховна Рада України прийняла Постанову від 29.09.2016 № 1619-VIII, якою звільнила позивачку з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.
7.34.    При цьому Верховна Рада України не мала повноважень переоцінювати зроблені в рішенні ВРЮ висновки про порушення суддею присяги, встановлювати факти порушень чи обирати вид відповідальності, оскільки це було віднесено до виключних повноважень ВРЮ.
7.35.    Відповідно до мотивувальної частини рішення Касаційного адміністративного суду від 03.10.2019 у справі № 800/519/16 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, яким було скасовано Постанову Верховної Ради України від 29.09.2016 № 1619-VIII, суд не надавав оцінки обставинам, які слугували підставою для внесення ВРЮ подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, а висновок про неправомірність Постанови від 29.09.2016 № 1619-VIII зробив відповідно до встановлених у справі обставин щодо порушення Верховною Радою України передбаченої нормами її Регламенту адміністративної процедури розгляду питання про звільнення позивачки з посади судді.
7.36.    Велика Палата Верховного Суду вже висловила правову позицію (зокрема, але не виключно, в постановах від 12.03.2020 у справі № 9901/777/18, від 21.01.2021 у справі № 9901/525/19, від 25.03.2021 у справі № 9901/224/20), що в разі визнання судом незаконним (незаконними) рішення (дій), прийнятого (вчинених) Верховною Радою України за результатами розгляду подання ВРЮ про звільнення судді з посади за порушення присяги, незалежно від того, підтримав парламент таке подання і прийняв постанову про звільнення судді чи ні (порушення вимог закону (зокрема, процедури) можуть мати місце в будь-якому із цих двох випадків), зазначена процедура не може вважатися завершеною, а подання розглянутим. Процедура вирішення питання щодо звільнення судді з посади набуває ознак завершеності, а відповідне подання ВРЮ стає реалізованим унаслідок його розгляду уповноваженим органом та прийняття на його підставі остаточного рішення.
7.37.    З огляду на викладене внаслідок визнання незаконною і скасування судом Постанови Верховної Ради України від 29.09.2016 № 1619-VIII цей акт не породжує жодних правових наслідків від часу його прийняття. У зв`язку із цим подання ВРЮ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді не може вважатися реалізованим, що обумовлює відновлення стадії його розгляду уповноваженим органом.
7.38.    Подібний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 800/5/17 (пункт 65), згідно з яким скасування судом постанови Верховної Ради України про звільнення судді з посади (яка фактично є кадровим рішенням) має наслідком відновлення стадії розгляду подання, внесеного ВРЮ відповідно до її рішення.
7.39.    Таким чином, скасування Постанови Верховної Ради України про звільнення судді ОСОБА_1 відновило процедуру звільнення її на підставі рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16, а тому відповідно до пункту 14 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII матеріали щодо звільнення позивачки було передано до ВРП, компетенцією якої закон визначив прийняття рішення про звільнення судді з посади.
7.40.    Поширення нормою пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII компетенції ВРП на розгляд подання ВРЮ про звільнення з посади судді, за яким не було прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України до набрання чинності змін до Конституції України щодо правосуддя (тобто до 30.09.2016), спрямоване на те, щоб відповідні правовідносини, які виникли до того, як змінилося законодавство, були реалізовані (вичерпані) з урахуванням нового правового регулювання, зокрема в тій частині, яка стосується компетенції органів, уповноважених на прийняття відповідних рішень.
7.41.    Ураховуючи наведене, а також те, що вид відповідальності відносно позивачки був застосований (обраний) ВРЮ шляхом прийняття рішення від 14.04.2016 № 806/0/15-16, ВРП, звільняючи позивачку з посади судді, реалізувала свої повноваження щодо звільнення суддів, якими на дату прийняття зазначеного рішення ВРЮ була наділена Верховна Рада України щодо суддів, обраних безстроково.
7.42.    Такого ж висновку щодо застосування норми пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема (але не виключно), в постановах від 06.04.2023 (справа № 990/86/22), від 03.08.2023 (справа № 990/38/22), ухвалених у подібних правовідносинах.
7.43.    З прийняттям законів № 1401-VIII та № 1402-VIII відповідальність за діяння, з якими ВРЮ пов`язувала внесення подання про звільнення позивачки, скасована не була і наслідки таких дій у вигляді звільнення з посади судді не змінились.
7.44.    Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та статті 115 Закону № 1402-VIII підставою для звільнення судді з посади є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
7.45.    Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 1 частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII).
7.46.    Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів позивачки щодо відсутності в оскаржуваному рішенні ВРП обґрунтувань наявності в її діях складу проступку, передбаченого пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, оскільки обставини вчинення нею проступку були встановлені в рішенні ВРЮ, яке було предметом судового контролю. Ці обставини як підстави для звільнення позивачки отримали оцінку в рішенні Касаційного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі № 800/286/16, і саме з такими обставинами відповідач пов`язував підстави прийняття рішення про звільнення позивачки на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
7.47.    Підстав вважати, що ВРП притягнула позивачку до відповідальності повторно (за один і той же проступок), немає, адже вид відповідальності щодо неї вже обрала ВРЮ в рішенні від 14.04.2016 № 806/0/15-16. Прийняття ж ВРП оскаржуваного рішення слід кваліфікувати як реалізацію повноважень, якими був наділений парламент (щодо суддів, обраних безстроково) у процедурі звільнення судді і які (повноваження) на перехідний період були їй (ВРП) передані.
7.48.    На час прийняття ВРП оскаржуваного рішення було чинним рішення Касаційного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі № 800/286/16, яким було підтверджено правомірність рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16, що обумовлювало неспроможність ревізії ВРП результату дисциплінарного провадження щодо позивачки. Водночас у ВРП були встановлені законом підстави для розгляду питання щодо звільнення позивачки з посади судді та прийняття оскаржуваного рішення.
7.49.    Щодо доводів позивачки, що оскаржуване рішення ВРП прийняла з порушенням установленого законом строку застосування до судді дисциплінарного стягнення, то Велика Палата Верховного Суду, визнаючи такі доводи необґрунтованими, виходить з таких міркувань.
7.50.    Норми Закону № 2453-VI та Закону № 22/98-ВР у редакціях, чинних на момент вчинення ОСОБА_1 дій, які ВРЮ розцінила як порушення присяги судді, не встановлювали строку притягнення судді до відповідальності за порушення присяги.
7.51.    Законом України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII) внесено зміни до Закону № 22/98-ВР, які набрали чинності з 27.02.2015, та викладено Закон № 2453-VI у новій редакції (ця редакція набрала чинності з 28.03.2015).
7.52.    Відповідно до частини другої статті 32 Закону № 22/98-ВР (у редакції Закону № 192-VIII) провадження щодо звільнення судді за порушення присяги проводиться за правилами і у строки, передбачені для здійснення дисциплінарного провадження.
7.53.    Частиною четвертою статті 96 Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII) передбачено, що дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці.
7.54.    Правила і строки для здійснення дисциплінарного провадження, які могли бути застосовані при проведенні провадження щодо звільнення за порушення присяги судді, були передбачені саме положеннями Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII).
7.55.    Тобто застосування положень частини другої статті 32 Закону № 22/98-ВР після внесення  до  неї  змін  стало  можливим  лише  після набрання чинності Законом № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII).
7.56.    Стаття 32 Закону № 22/98-ВР нерозривно пов`язана з розділом VI «Дисциплінарна відповідальність судді» Закону № 2453-VI і має застосовуватися в поєднанні з нормами, що регламентують підстави та порядок притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
7.57.    У такому випадку після набрання чинності Законом № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII) уповноважений орган має право вирішувати питання про притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в тому числі вчинені до набрання цим Законом чинності, протягом строку, встановленого частиною четвертою статті 96 зазначеного Закону.
7.58.    Отже, запровадження строку давності притягнення судді до відповідальності за дії, що підпадають під порушення присяги, є заходом, який покращує становище судді порівняно із ситуацією, коли такий строк законодавством визначений не був, а тому застосування трирічного строку давності притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не суперечить положенням статті 58 Конституції України.
7.59.    Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала, зокрема (але на виключно), в постановах від 28.03.2018 у справі № П/800/310/17, від 05.04.2018 у справі № 800/523/17, від 07.06.2018 у справі № 11-272сап18, від 21.06.2018 у справі № 11-78сап18, від 01.11.2018 у справі № 800/493/15, від 13.02.2020 у справі № 9901/58/19, від 12.03.2020 у справі № 9901/777/18, від 02.07.2020 у справі № 9901/386/19, від 24.06.2021 у справі № 9901/526/19, від 06.04.2023 у справі № 990/86/22, від 03.08.2023 у справі № 990/38/22.
7.60.    Діяння, з якими ВРП пов`язувала підстави звільнення ОСОБА_1 з посади судді, були вчинені нею як суддею у вересні 2014 року.
7.61.    14.04.2016, тобто у межах визначеного частиною четвертою статті 96 Закону № 2453-VI строку, ВРЮ прийняла рішення № 806/0/15-16 про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення позивачки з посади судді за порушення присяги.
7.62.    Як уже зазначено вище, актом застосування до позивачки виду відповідальності є саме рішення ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16, а не оскаржуване рішення ВРП. Підставою для передачі подання ВРЮ щодо позивачки на розгляд ВРП були положення пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII, якими встановлено особливу процедуру звільнення з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України на перехідний період. У цих правовідносинах не передбачено розгляду скарги чи заяви Дисциплінарною палатою.
7.63.    Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ВРП при прийнятті рішення від 22.06.2023 № 654/0/15-23 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Оскаржуване рішення містить посилання на визначені законом підстави звільнення позивачки з посади судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
7.64.    Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не звернув уваги на преюдиційне значення у цій справі вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2020 у справі № 757/17434/15-к, яким її визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 375, частиною другою статті 375 КК [стаття 375 «Постановлення суддею (судом) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови» КК], та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 375, частиною другою статті 375 КК, не є слушними, оскільки, як правильно зазначив Касаційний адміністративний суд, підставою для звільнення позивачки слугувало порушення нею присяги судді, встановлене рішенням ВРЮ від 14.04.2016 № 806/0/15-16, а не факт вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з цим наявність виправдувального вироку в кримінальному провадженні не впливає на правильність висновків ВРЮ щодо вчинення позивачкою дисциплінарного проступку та міри відповідальності, яку вона повинна понести.
7.65.    «Дисциплінарний проступок» і «склад дисциплінарного проступку» співвідносяться як явище і юридичне поняття. Дисциплінарний проступок - це конкретне суспільно негативне діяння, яке вчинене певною особою, у певний час та спосіб. Склад дисциплінарного проступку - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують суспільно негативне діяння як конкретний проступок.
7.66.    Об`єктивні ознаки дисциплінарного проступку можуть співпадати з об`єктивними ознаками кримінального правопорушення, однак, при цьому склад дисциплінарного проступку і склад кримінального правопорушення можуть відрізнятися суб`єктивними ознаками, а тому за одних і тих же об`єктивних ознак (діяння) може мати місце склад дисциплінарного проступку (а отже і підстава для дисциплінарної відповідальності) та відсутній склад кримінального правопорушення (підстава для визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення).
7.67.    Відповідно до частини шостої статті 78 КАС вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
7.68.    Відтак правова оцінка діяння позивачки щодо постановлення ухвали від 19.09.2014 у справі № 757/26362/14-к у вироці Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2020 не має преюдиційного значення у справі, яка переглядається в апеляційному порядку. Така оцінка зроблена в межах пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 375, частиною другою статті 375 КК, та не виключає іншої оцінки цього діяння в межах дисциплінарного провадження.
7.69.    Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду висновує, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, що мають значення для її вирішення, та, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
8.           Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
8.1.       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
8.2.       На підставі частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
8.3.       Оскільки Касаційний адміністративний суд розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні висновків, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
9.           Судові витрати
9.1.       Відповідно до частини шостої статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
9.2.       Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                               В. Ю. Уркевич
Суддя-доповідач | | | І. В. Желєзний |
Судді: | О. О. Банасько | | М. В. Мазур |
| О. Л. Булейко | | С. Ю. Мартєв |
| Ю. Л. Власов | | К. М. Пільков |
| М. І. Гриців | | І. В. Ткач |
| Ж. М. Єленіна | | О. С. Ткачук |
| Л. Ю. Кишакевич | | Є. А. Усенко |
| В. В. Король | | Н. В. Шевцова |
| О. В. Кривенда | | |
 
Відповідно до частини третьої статті 321 Кодексу адміністративного судочинства України постанову оформила суддя Усенко Є. А.