ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1119/24                Головуючий суддя І інстанції Єфіменко Н. В.
Провадження № 33/818/731/24        Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       24 червня 2024 року                                                        м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , а також його захисника – адвоката Шрамко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Шрамко І.С. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
       Постановою встановлено, що 18 січня 2024 року о 16:32 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Тойота», р.н. НОМЕР_1 , по вул. Пушкінська, буд. 37 у м. Харкові у стані наркотичного сп`яніння, огляд проводився у закладі здоров`я КНП ХОР ОКНЛ по вул. Ахієзерів, буд. 18 у м. Харкові, що підтверджується висновком № 166 від 23.01.2024 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП.
       В своїй апеляційній скарзі захисник Шрамко І.С. просила скасувати судову постанову та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилалася на те, що факт керування автомобілем ОСОБА_1 не доведений, а тому вважала, що він не є суб`єктом правопорушення. Вважала незаконними дії працівників медичної установи, в якій проводився огляд на стан наркотичного сп`яніння. Також посилалася на практику ЄСПЛ.

       Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Шрамко І.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9А.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; висновку щодо результатів медичного огляду; рапорті працівника поліції, а також на відеозаписі з бодікамери працівників поліції.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем «Тойота» в стані наркотичного сп`яніння, огляд проводився у закладі охорони здоров`я, що підтверджується висновком на стан наркотичного сп`яніння.
        ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом цього протоколу, про що свідчать його власноручні підписи в протоколі, в тому числі, в графі «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані – правильні)», а також наявність особистих письмових пояснень стосовно змісту протоколу.
       Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
       Тобто ОСОБА_1 , скориставшись юридичною допомогою, не скористався своїм правом оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно нього.
       Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 6) вбачається, що 18.01.2024 року екіпажем 1251 за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 37 було зупинено ТЗ «ТОЙОТА», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 за порушення п. 19.1 ПДР України. Під час спілкування з водієм були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: бліде обличчя, зіниці очей, які не реагують на світло, активна рухливість. Громадянину ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога. Також було повідомлено ОСОБА_1 про запрошення до підрозділу патрульної поліції для розгляду вчиненого адміністративного правопорушення 02.02.2024 року. Стосовно ОСОБА_1 було винесено постанову за ч.2 ст. 122 КУпАП та протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
Крім того, з відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 3) вбачається, що працівники поліції переслідували автомобіль Тойота, д.р.н. НОМЕР_1 , у якого були вимкнені задні габаритні вогні, у зв`язку з чим працівники поліції зупинили цей автомобіль. 
Поряд з цим, з відомостей відеозапису поза розумним сумнівом вбачається, що в салоні автомобіля крім ОСОБА_1 нікого не було. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 будь-яким чином не заперечував того факту, що саме він керував транспортним засобом.
Такі відомості, поза розумним сумнівом, свідчать, щ саме ОСОБА_1 керував автомобілем, тобто був водієм та був зупинений працівниками поліції, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.
Крім того, з відеозапису вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 , працівники поліції встановили у останнього ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 скористався своїм правом на захист, зателефонував своєму захиснику – професійному адвокату та після спілкування з ним погодився пройти огляд у медичному закладі. Працівники поліції доставили ОСОБА_1 до медичного закладу, куди згодом прибув захисник ОСОБА_1 . На пропозицію працівників поліції ОСОБА_1 у присутності захисника добровільно погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. 
Відповідно до відомостей висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.01.2024 року за ;№ 166 (арк. 5) вбачається, що 18.01.2024 року 17:55 год. ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного (канабіноїди) сп`яніння.
В своїй апеляційній скарзі, а також в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник зазначала що на гарячу лінію МОЗ залишала скаргу щодо дій медичного працівника медичної установи, в якій проводився огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння.
Однак будь-яких інших відомостей щодо розгляду цієї скарги матеріали справи не містять, а також сторона захисту не надала таких відомостей і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, а тому такі твердження апелянта на незаконність дій медичних працівників є необґрунтованими.
Враховуючи відсутність будь-яких рішень уповноважених органів щодо незаконності дій медичних працівників, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості які зафіксовані в висновку є об`єктивними, відповідають дійсності та заслуговують на увагу як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Поряд з цим, статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Огляд водія на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише у закладі охорони здоров`я.
Відповідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 Розділу І цієї інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п.4 Розділу І цієї Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є:
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці;
- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;
- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;
- почервоніння обличчя або неприродна блідність.
Проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, в разі підозри у співробітника поліції, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння, Інструкцією не передбачено.
Працівник поліції, виявивши ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння саме у медичному закладі.
       Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 18.01.2024 о 16.32 год., в м. Харкові на вул. Пушкінській, в районі будинку № 37, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Тойота, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, які зафіксовані в рапорті працівника поліції, а саме: бліде обличчя, зіниці очей, які не реагують на світло, активна рухливість. Водій добровільно погодився пройти оглядна стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Огляд виявився позитивним – ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння.
Такий порядок проведення огляду працівниками поліції узгоджується з вимогами ст. 266 КУпАП.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презупмцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Шрамко І.С. залишити без задоволення.
       Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
              
Суддя                                                 С.К. Шабельніков