ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року	Львів	Справа № 380/22816/23 пров. № А/857/11576/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Носа С. П.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року (ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Львові суддею Кравцівим О. Р.) у справі № 380/22816/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

                                                        В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі також – Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100 000,00 грн, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини за період з 10.08.2022 по 29.08.2022, з 30.08.2022 по 05.10.2022 та з 05.10.2022 по 01.11.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000,00 грн, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини за період з 10.08.2022 по 29.08.2022, з 30.08.2022 по 05.10.2022 та з 05.10.2022 по 01.11.2022.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини отримав травму та тривалий період проходив лікування, але під час проходження лікування і до моменту звільнення з військової служби, відповідач безпідставно припинив здійснення виплати додаткової грошової допомоги.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Військова частина НОМЕР_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн, передбачена, зокрема, військовослужбовцям, які перебувають на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини. Оскільки позивач перебував на стаціонарному лікування у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, виплата такої винагороди не здійснювалася.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно пов`язав та прирівняв Захворювання, пов`язане із захистом батьківщини із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Відтак вказують, що висновок суду першої інстанції про те, що захворювання позивача прямо пов`язується із травмою є помилковим.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Вказує на те, що право особи на отримання додаткової винагороди за Постановою КМ України № 168 у цьому випадку пов`язується з: 
- наявністю у військовослужбовця поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаним із захистом Батьківщини;
- перебуванням військовослужбовця у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Зазначає, що єдиними підставами для включення позивача до наказу командира військової частини на виплату оспорюваної додаткової винагороди є виключно медичні документи, а саме - постанова ВЛК, і зазначені в ній висновки, одержані військовою частиною за результатами проходження позивачем військово-лікарської комісії.
Вважає, що судом I інстанції вірно враховано надані докази, на підставі яких зроблено висновок про те, що відповідно до епікризу та свідоцтва про хворобу військово-лікарською комісією встановлено причинно-наслідковий зв`язок травми і захворювання з проходженням військової служби, що відповідає критеріям визначених Постановою №168. Тому, відповідач протиправно припинив здійснення виплати додаткової винагороди позивачу в період стаціонарного лікування.
Крім того, зазначає, що накази № 164-АГ, № 392-АГ, № 508-АГ не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, отже не пройшли правової експертизи на відповідність Конституції України, законам України та іншим актам законодавства (в тому числі і Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168), не набули чинності у порядку, встановленому законодавством, і як наслідок, не можуть прийматись до виконання та не викликають правових наслідків.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 09.03.2022 по 25.11.2022 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ).
Під час проходження служби у період з 09.03.2022 по 30.06.2022 брав безпосередню учать у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування військової агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях.
Згідно з свідоцтвом про хворобу військово-лікарської комісії № 688/493 від 25.10.2022 проведено медичний огляд та встановлено: «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. [...] Вибухова травма (06.05.2022), акубаротравма, - за наявності анамнестичних даних без порушень функції. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. […] На підставі статті 17 «а», 12 «в» графи ІІ Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби. Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».
Відповідно до акта № 220-22 про нещасний випадок, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби від 26.06.2022: «[…] беручи участь у заходах із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування противника в н. п. Лиман. О 05:30 06.2022 противник наніс масовий артилерійський обстріл позицій військовослужбовців. Внаслідок розриву одного із снарядів біля позиції, де перебував штаб-сержант ОСОБА_2 , він отримав травму […]. В подальшому був доставлений до медичного закладу в н. п. Краматорськ. Під час виконання бойового завдання та артилерійського обстрілу, штаб-сержант ОСОБА_2 перебував в засобах індивідуального захисту (шолом кевларовий та бронежилет. […] Нещасний випадок не є наслідком вчинення потерпілим дій у стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння, вчинення ним злочину, кримінального або адміністративного правопорушення, навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю або самогубства».
В акті № 220-22 від 26.06.2022 розслідування нещасного випадку (випадку смерті), що стався у прикордонній комендатурі швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (в/ч НОМЕР_1 ) вказано: «Відповідно до вимог частини 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» нещасний випадок, що стався із штаб-сержантом ОСОБА_1 вважається таким, що стався під час виконання ним обов`язку військової служби».
У періоди 10.08.2022 по 29.08.2022, з 30.08.2022 по 05.10.2022 та з 05.10.2022 по 01.11.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із захворюванням, внаслідок отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Відповідно до витягу з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3930-ОС від 21.11.2022 ОСОБА_1 виключений із списків особового складу загону та всіх видів грошового забезпечення за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Також, відповідно до довідки МСЕК серії 12ААВ № 740182 від 19.01.2023 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворювання, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Вважаючи, що відповідач безпідставно припинив здійснення виплати додаткової грошової винагороди, позивач звернувся до суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на донарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за періоди з 10.08.2022 по 29.08.2022, з 30.08.2022 по 05.10.2022 та з 05.10.2022 по 01.11.2022, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, внаслідок отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини та перебуванням на стаціонарному лікуванні.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції спору, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє по теперішній час.

Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон 2011-ХІІ), визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частин першої-другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану» № 400 внесено зміни до вказаної вище Постанови № 168, згідно яких, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Пунктом 2-1 зазначеної постанови установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000 грн на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).

В свою чергу, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового i начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» 31.03.2022 Адміністрацією Держприкордонслужби видано наказ № 164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» (далі - наказ 164-АГ), який був уведений в дію з 24.02.2022, а з 30.07.2022 Адміністрацією Держприкордонслужби на виконання пункту 2-1 Постанови № 168 видано наказ № 392-/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» (далі - Наказ № 392-АГ), який був уведений в дію з 01.08.2022. Тобто, в період лютий – липень 2022 року діяла постанова КМУ № 168 та наказ 164-АГ, а в період з серпня по листопад 2022 року постанова КМУ №168 та наказ 392-АГ (зі змінами)

Відповідно до пункту 7 наказу 164 у період дії воєнного стану, до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включати військовослужбовців, які брали безпосередню участь у бойових діях або заходах та, зокрема: отримали поранення (контузії, травми, каліцтва) пов`язані із захистом Батьківщини – за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово – лікарської комісії. 

Як видно з Акта розслідування нещасного випадку (випадку смерті) від 26.09.2022 за №220-22, 06.05.2023 з позивачем стався нещасний випадок внаслідок протиправних дій невстановлених осіб в умовах військової агресії з боку російської федерації, які вчинені на території України шляхом застосування зброї. 
Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого №1539 від 01.07.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 01 по 14.07.2022 у зв`язку з отриманою травмою 06.05.2023. 
Згідно наказу начальника загону від 03.07.2022 № 1695-ВВ «Про особовий склад» позивач звільнення від виконання службових обов`язків, у зв`язку з хворобою, з 29.06.2022. 
Згідно наказу начальника загону від 10.09.2022 № 2837-ВВ «Про особовий склад» позивач визнаний таким, що закінчив курс лікування 14.07.2022. 
Згідно наказів начальника загону від 08.06.2022 № 1148-АГ«Про виплату додаткової винагороди», від 08.07.2022 № 1832-АГ «Про виплату додаткової винагороди», від 02.08.2022 № 2314-АГ «Про виплату додаткової винагороди», від 07.08.2022 № 2364-АГ «Про виплату додаткової винагороди» позивача нарахована та виплачена додаткова винагорода за травень, червень, липень (14 днів) 2022 року відповідно до перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою, про що свідчить картка грошового забезпечення за 2022 рік. 

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в наказі 164-АГ є застереження в частині «безперервного лікування». 
Суд звертає увагу на те, що позивач закінчив лікування 14.07.2022, про що свідчить витяг з наказу від 10.09.2022 № 2837-ВВ «Про особовий склад». 
Надалі, відповідно до долучених позивачем документів, а саме виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1906 від 10.08.2022, позивач знаходився на лікуванні з 10 по 29.08.2022 з діагнозом – посттравматичний стресовий розлад. Після закінчення лікування, самостійно написав згоду щодо переведення до КНП ЛОР ЛОКПЛ для подальшого лікування. 
Відповідно до виписного епікризу № 7158/2022 від 30.09.22 позивач в період з 30.08 по 05.10.2022 знаходився на лікуванні в КНП ЛОР ЛОКПЛ. Діагноз позивача відповідно до виписного епікризу № 7158/2022 від 30.09.22: посттравматичний стресовий розлад. 
Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2398 від 05.10.2022 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 05.10 по 01.11.2022 з діагнозом посттравматичний стресовий розлад з різко вираженою стійкою тривожно – депресивною симптоматикою, інсомнією та частими флешбеками.
Відповідно до свідоцтва про хворобу № 688/493 від 25.10.2022 госпітальної ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ встановлено причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва, а саме: 
Захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини пов`язано з діагнозом посттравматичний стресовий розлад з різко вираженою стійкою тривожно – депресивною симптоматикою, інсомнією та частими флешбеками. 
Захворювання, пов`язане з проходження військової служби пов`язано з діагнозом саркоїдоз внутрішньогрудних лімфатичних стабілізації. ЛН 0. Ізольований міжхребцевий остеохондроз шийного відділу хребта, - за наявності об`єктивних даних без порушень функції. 
Травма, пов`язана з захистом Батьківщини вибухова травма (06.05.2022) акуботравма - за наявності анамнестичних даних без порушень функцій.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що лікування посттравматичного стресового розладу, який пов`язаний із вибуховою травмою (06.05.2022) за своєю суттю є лікуванням захворювання, яке хоч і виникло внаслідок вибухової травми (06.05.2022), проте не є безпосереднім лікуванням вибухової травми (06.05.2022), тому у цьому випадку у відповідача були відсутні підстави для виплати додаткової винагороди позивачу за час лікування цього захворювання.

Щодо набрання чинності та застосування цих наказів до спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2023 у справі № 200/193/23 вказав, що керуючись ч. 3 ст. 117 Конституції України, Указом Президента України від 03.10.1992 № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» і Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що подібні накази центрального органу виконавчої влади підлягають обов`язковій державній реєстрації Міністерством юстиції України, оскільки містять норми, що зачіпають права, свободи та законні інтереси осіб і встановлюють організаційно-правовий механізм їх реалізації.
Виходячи з цього, суди мотивовано зазначили про недотримання Адміністрацією Держприкордонслужби зазначених вимог законодавства при прийнятті наказів від 30.07.2022 № 392-/0/81-22-АГ і від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ, які не пройшли державну реєстрацію в Мін`юсті у встановленому порядку.
Разом з тим, при вирішенні питання про наслідки порушення зазначених вимог суди не врахували обставин фактичного виконання протягом 2022 року, в тому числі й у спірний період, органами Держприкордонслужби наказів Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 № 392-/0/81-22-АГ і від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ, зокрема, в частині визначення бойових дій та заходів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168, а також документування безпосередньої участі військовослужбовців у таких діях і заходах.
У спірний період виключно зазначені накази Адміністрації Держприкордонслужби визначали механізм реалізації постанови Кабінету Міністрів України № 168 щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби під час дії воєнного стану, адже наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 № 36 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2023 за № 196/39252) набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовувався з 01.02.2023, тобто не підлягав ретроспективному застосуванню до спірних правовідносин.
Крім того, документування (фіксація) у спірний період органами Держприкордонслужби безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях і заходах та фактична виплата їм додаткової винагороди до 100 000 грн відповідно до приписів наказів Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 № 392-/0/81-22-АГ і від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ унеможливлює застосування іншого механізму реалізації постанови Кабінету Міністрів України № 168 до правовідносин, що вже відбулися.
За відсутності цих відомчих нормативно-правових актів не здійснювався би облік особового складу, який мав право на збільшену додаткову винагороду, що призвело б до невиплати цієї частини грошового забезпечення військовослужбовцям.
Таким чином, відповідаючи на поставлені перед судом касаційної інстанції питання (пункти 2 і 3 аргументів касаційної скарги), Верховний Суд дійшов висновку про те, що застосуванню для визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, у спірний період підлягають накази Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 № 392-/0/81-22-АГ і від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ.
Протилежний висновок поставив би питання необхідності повернення вже виплачених на підставі цих наказів сум додаткової винагороди.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у відповідач правомірно керувався під час своє діяльності наказами Адміністрації Держприкордонслужби № 164-АГ, № 392-АГ, № 508-АГ.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 229, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у справі № 380/22816/23 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	С. П. Нос