УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 757/10045/24
провадження № 61-9489ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І.,                 Литвиненко І. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Крижового Дениса Васильовича на постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лігун Андрій Іванович,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив вжити заходи забезпечення позову, а саме: 
1) накласти арешт на квартиру, загальною площею 89,60 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) заборонити ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які правочини щодо користування, розпорядження та володіння об`єктом нерухомого майна - вищезазначеною квартирою;
3) заборонити ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам у позасудовому порядку вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_1 та його членів сім`ї з квартири                    АДРЕСА_2 , а також дії щодо вселення будь-яких інших осіб, здійснювати заміну замків або вхідних дверей у вказаній квартирі;
4) заборонити ОСОБА_2 , як іпотекодержателю за договором іпотеки                   від 29 січня 2020 року та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо відступлення прав за договором іпотеки; внесення змін та доповнень до договору іпотеки чи будь-якого іншого розпорядження правами іпотекодержателя; розривати договір купівлі-продажу від 28 листопада 2023 року; вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки;
5) заборонити усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які нотаріальні та реєстрації дії (правочини) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відступлення прав за договором іпотеки, внесення до договору іпотеки змін та доповнень, відчуження, передачі у володіння, користування, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження, змін площі, частки, власника, тощо) відносно квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяву мотивував тим, що він має намір звернутися до суду із позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 29 січня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу                    Войтовським В. С.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50881264 від 29 січня 2020 року, про реєстрацію іпотеки; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50881252 від 29 січня 2020 року про реєстрацію іпотеки; припинення іпотеки номер запису про іпотеку № 35251002 від 29 січня 2020 року  щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1322979580000); припинення заборони номер запису про обтяження № 35250979 від 29 січня 2020 року щодо квартири АДРЕСА_2 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28 листопада 2023 року; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70438992 від 28 листопада 2023 року про реєстрацію права власності щодо квартири; припинення права власності номер відомостей про речове право: 52719880 від 28 листопада 2023 року ОСОБА_3 , щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1322979580000).
Вказував, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову є існування реальної загрози того, що спірна квартира може бути надалі реалізована на користь третіх осіб, що в свою чергу призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення майбутніх вищеозначених позовних вимог, а також звернення заявника з новим позовом до третіх осіб.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року заяву задоволено в повному обсязі.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
 
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які правочини щодо користування та володіння об`єктом нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , а також заборони              ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам у позасудовому порядку вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_1 та його членів сім`ї з квартири та дії щодо вселення будь-яких інших осіб, здійснювати заміну замків або вхідних дверей у вказаній квартирі - скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.
 
В іншій частині ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 березня                  2024 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що такий вид забезпечення позову, як заборона ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти правочини щодо користування та володіння квартирою не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову з огляду на майбутні позовні вимоги, про які вказує ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову. Заборона ОСОБА_3 у позасудовому порядку вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з спірної квартири, дії щодо вселення інших осіб, здійснювати заміну замків або вхідних дверей у квартирі, такий захід забезпечення позову стосується права ОСОБА_3 на користування спірною квартирою, а таке право не може бути обмежено у вигляді забезпечення позову у цій справі.
02 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Крижовий Д. В., через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.   
Перевіривши доводи касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
При цьому, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі                  № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі                 № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Суди попередніх інстанцій врахували, що ймовірність утруднення виконання рішення суду існує, адже предметом майбутнього позову ОСОБА_1 є квартира                 АДРЕСА_2 , тому позивач має обґрунтовану підозру про можливість утруднення виконання рішення у майбутньому, отже наявні підстави для забезпечення позову шляхом  накладення арешту на вказану квартиру та заборони усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти певні дії щодо квартири та будь-які дії щодо відступлення прав за договором іпотеки, внесення до договору іпотеки змін та доповнень, відчуження, передачі у володіння, користування, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження, змін площі, частки, власника, відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти правочини щодо користування та володіння квартирою не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову з огляду позовні вимоги ОСОБА_1 . 
Апеляційним судом вірно зазначено про те, що зазначений спосіб забезпечення позову перешкоджає ОСОБА_3 , як власнику нерухомого майна, володіти і користуватися спірною квартирою.
Також, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 у позасудовому порядку вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї із спірної квартири, дії щодо вселення інших осіб, здійснювати заміну замків або вхідних дверей у квартирі стосується права ОСОБА_3 на користування спірною квартирою, що не може бути обмежено у вигляді забезпечення позову у цій справі. 
Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, які мають значення для правильного вирішення заяви, надавши оцінку співвідношенню негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких ОСОБА_1 має намір звертатися до суду, достатнім чином мотивував свої висновки, щодо часткового скасування ухвали суду першої інстанції, які не спростовуються доводами касаційної скарги та не свідчать про порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Застосовані судом заходи забезпечення позову є достатніми, потрібними та співмірними заходами забезпечення майбутнього позову ОСОБА_1 , виходячи з характеру позовних вимог та правовою природою відносин, що виникли між сторонами.
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судом.  
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Крижового Дениса Васильовича на постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лігун Андрій Іванович.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  Є. В. Петров 

А. І. Грушицький 

І. В. Литвиненко