КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/11358/2024                                          
 
                                                          П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                         Справа № 371/452/24
 
03 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А.
при секретарі           - Смолко А.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Кириленка М.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миронівської міської ради про визнання протиправним та скасування Рішення Миронівської міської ради,-
 
                                              в с т а н о в и в:
 
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миронівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , Миронівської міської ради про визнання протиправним та скасування Рішення Миронівської міської ради.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що наказом Головного управління Держземагенства у Київській області надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, розташованого на території Коритищенського сільської ради Миронівського району Київської області із земель сільськогосподарського призначення державної власності.
Зазначений наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від №10-5824/15-14-сг від 22.09.2014 року й досі є чинним, проте договір оренди так і не було укладено. ОСОБА_1 звернувся до Миронівської ОТГ з клопотанням про укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3222983400:02:003:0012. Миронівська міська рада надала відповідь, в якій вказала, що рішення щодо укладення договору оренди земельної ділянки на шістдесят п`ятій сесії восьмого скликання Миронівської міської ради не прийняте на підставі статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» в зв`язку з не набранням більшості голосів.
Рішенням шістдесят п?ятої сесії восьмого скликання Миронівської міської ради від 07 березня 2024 року № 5109-65-VІІІ «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_2 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення площею 4,4684 га кадастровий номер 3222983400:02:003:0012, з (код КВЦПЗ 01.02) для ведення фермерського господарства, на (код КВЦПЗ 01.01) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 4,4684 га з кадастровим номером 3222983400:02:003:0012, що розташовано на території Коритищенського сільської ради Миронівського району Київської області.
ОСОБА_1 вважає вказане рішення органу місцевого самоврядування незаконним і таким, що порушує його права як орендаря земельної ділянки з кадастровим номером 3222983400:02:003:0012.
З урахуванням вище викладеного просив суд визнати протиправним та скасувати Рішення Миронівської міської ради шістдесят п`ятої сесії восьмого скликання від 07 березня 2024 року № 5105-65-VIII «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_2 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для виділення земельної частки (пай), яким вирішила: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення, площею 4,4684 га, кадастровий номер 3222983400:02:003:0012, з (код КВЦПЗ 01.02) для ведення фермерського господарства, на (код КВЦПЗ 01.02) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами с. Коритище (колишньої Коритищенської сільської ради) Полівського старостинського округу № 13 Миронівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області. Розроблений проект землеустрою подати на затвердження на сесії Миронівської міської ради. 
Надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної площею 4,4684 га, кадастровий номер 3222983400:02:003:0012, що розташована за межами с. Коритище (колишньої Коритищенської сільської ради) Полівського старостинського округу № 13 Миронівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області.
Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження по справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миронівської міської ради про визнання протиправним та скасування Рішення Миронівської міської ради.
Не погоджуючись з ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року, 25 квітня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції вирішуючи питання порушення юрисдикції розгляду спору виходив із того, що зробив правовий висновок, що фактичним користувачем спірної земельної ділянки є саме Фермерське господарство «Зеленьківська Нива». Проте, у цій справі позивач ОСОБА_1 з вини Миронівської ОТГ й досі не зареєстрував своє речове право оренди на спірну земельну ділянку і відповідно до ФГ «Зеленьківська Нива» не перейшло похідне речове право оренди, а отже ФГ не с стороною у цьому спорі.
Вказує на те, що протиправність дій зі сторони Миронівської міської ради полягає у тому, що задовольняючи заяву фізичній особі ОСОБА_2 шляхом прийняття Рішення Миронівської міської ради шістдесят п?ятої сесії восьмого скликання від 07 березня 2024 року N? 5103-65-VIII завідомо знав, що відносно цієї земельної ділянки є законні перешкоди у вигляді наявності права на оренду цієї земельної ділянки у позивача ОСОБА_3 .
Вказує на те, що не погоджується з висновками суду відносно того, що в позовній заяві позивач не вказує, які його права чи інтереси порушено відповідачем фізичною особою ОСОБА_2 , не заявляє до вказаного відповідача позовних вимог, оскільки на думку апелянта, ОСОБА_2 не мав правових підстав подати заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для зміни цільового земельної ділянки з фермерського господарства на землі товарного сільськогосподарського виробництва саме щодо земельної ділянки кадастровий номер 3222983400:02:003:0012, адже у нього є тільки право на земельну частку (пай) із землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Миронівської міської територіальної громади за межами с. Коритище із земель колективної власності колишнього АТ «Коритищанське».
28 червня 2024 року до Київського апеляційного суду від предстаника відповідача ОСОБА_2 адвоката Одноволик Ірини Валеріївни надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона зазначала, що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що предметом спору у даній справі є оскарження рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку землеустрою щодо зміну цільового призначення земельної ділянки комунальної власності. 
Зазначає, що матеріали позовної заяви не містять належних та допустимих доказів того, що позивач є користувачем земельної ділянки зазначеної в рішенні шістдесят п?ятої сесії восьмого скликання Миронівської міської ради від 07 березня 2024 року N? 5109-65-VIII «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення площею 4,4684 га кадастровий номер 3222983400:02:003:0012, з (код КВЦПЗ 01.02) для ведення фермерского господарства, на (код КВЦПЗ 01.01) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 4,4684 га з кадастровим номером 3222983400:02:003:0012, що розташована на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області. 
Вказує на те, що позивачем не доведено, а судом самостійно не встановлено наявності між позивачем та відповідачем приватноправових відносин, що, з огляду на суб?єктний склад сторін та характер спірних правовідносин дає підстави стверджувати про віднесення вказаного спору до адміністративної юрисдикції. 
З урахуванням вище викладеного просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В судове засідання з`явився представник позивача  ОСОБА_1  адвокат Яблокова Леся Олександрівна, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Представник відповідача Миронівської міської радиСкидан Андрій Григорович в судове засідання не з`явився, 02 липня 2024 року засобами електронного зв`язкку подав до Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи без участі. 
Представни відповідача  ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справи за відсутності не з`явившихся сторін.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миронівської міської ради про визнання протиправним та скасування Рішення Миронівської міської ради суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду, вказуючи на порушення його права на оренду земельної ділянки, якого він набув на підставі наказу про надання такої земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства. Відомості про створення позивачем фермерського господарства в позовній заяві відсутні. До позовної заяви позивач додав копію клопотання про укладення договорів оренди земельних ділянок від 13.02.2024 (в тому числі земельної ділянки кадастровий номер 3222983400:02:003:0012), адресованого Миронівській міській раді. 
З клопотання вбачається, що позивач звертався як голова ФГ «Зеленьківська Нива». Клопотання обґрунтовував тими обставинами, що цільове призначення вказаної земельної ділянки для ведення фермерського господарства і для оренди цієї та інших земельних ділянок, отриманих на підставі наказів ГУ Держземагентства у Київській області, ним було створене ще одне ФГ «Зеленьківська Нива». Враховуючи викладене та керуючись правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19, суд першої інстанції дійшов до висновку, що розгляд такої справи відноситься до компетенції господарського суду та проводиться в порядку господарського, а не цивільного судочинства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. Спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами розглядаються господарськими судами.
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
У статті 2 Закону № 973-IV закріплено, що відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Тобто спеціальним нормативно-правовим актом у таких правовідносинах є Закон № 973-IV.
За частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону № 973-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.
Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону № 973-IV).
Тобто можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.
Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. Натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.
Зі змісту положень статті 12 Закону № 973-IV вбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.
З комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV можна зробити висновок, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі і на умовах оренди, фермерське господарство мало бути зареєстроване в установленому законом порядку і з дати реєстрації набути статусу юридичної особи. З цього часу землекористувачем земельної ділянки є фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.
Фермерські господарства створюються для вироблення товарної сільськогосподарської продукції, здійснення її переробки та реалізації з метою отримання прибутку.
За положенням статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Таким чином, і відповідно до статті 1 Закону № 973-IV, і відповідно статті 42 ГК України фермерське господарство є формою підприємницької діяльності, а надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення власної підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.
Тобто земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи:
1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства;
2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці.
Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства.
Хоча, як зазначалося вище, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі.
Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства.
У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб- підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.
Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 жовтня 2022 року (справа №922/1830/19).
Судом першої інстанції встановлено, що до позовної заяви позивач додав копію клопотання про укладення договорів оренди земельних ділянок від 13.02.2024 (в тому числі земельної ділянки кадастровий номер 3222983400:02:003:0012), адресованого Миронівській міській раді. З клопотання вбачається, що позивач звертався як голова ФГ «Зеленьківська Нива». Клопотання обґрунтовував тими обставинами, що цільове призначення вказаної земельної ділянки для ведення фермерського господарства і для оренди цієї та інших земельних ділянок, отриманих на підставі наказів ГУ Держземагентства у Київській області, ним було створене ще одне ФГ «Зеленьківська Нива».
З викладеного вбачається, що позивач звернувся з клопотанням про укладання договору оренди землі саме як голова ФГ «Зеленьківська Нива».
Доводи позивача відносно того, що він звертався до Миронівської міської ради із заявою про уточнення клопотання та просив вважати заявником саме його, як фізичну особу, а не ФГ «Зеленьківська Нива», як юридичну особу, правильності висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки фактично позивач звертався в інтересах свого  фермерського господарства «Зеленьківська Нива».
Окрім того, як вбчається з матеріалів справи позовні вимоги ОСОБА_1 фактично пред`явлені лише до Миронівської міської ради, в той час, як до ОСОБА_2 (фізичної особи) вимог заявлено не було. 
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування зазначених обставин позивачем до апеляційної скарги не надано.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року постановлена з дотриманням норм  матеріального  та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 липня 2024 року

Головуючий:                                              Судді: