ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2024 року	Львів	Справа № 300/5112/23 пров. № А/857/6180/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Боршовським Т.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
                                                      в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просила визнати протиправним рішення ГУ ПФУ про відмову у призначенні їй пенсії №2660/Г-0900-22 від 23.05.2023 з 11.07.2022, визнати протиправними дії відповідача, якими відповідно до листа від 13.07.2023 відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи відповідно до трудової книжки з 01.01.1992 по 01.09.1997, розрахунок стажу з 30.06.1975 по 31.12.1990 не обчислено з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком, не здійснено перерахунок пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату  №19-15арх/906 від 19.05.2008 та довідки №84 від 05.05.2008, а також з урахуванням надбавки, як реабілітованій особі відповідно до п.“г” ч.1 ст.77 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788), скасувати вищевказане рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати до страхового стажу періоду роботи відповідно до трудової книжки з 01.01.1992 по 01.09.1997, розрахунок стажу з 30.06.1975 по 31.12.1990 не обчислено з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком, не здійснено перерахунок пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату №19-15арх/906 від 19.05.2008 та довідки №84 від 05.05.2008, а також з урахуванням надбавки, як реабілітованій особі відповідно до п.“г” ч.1 ст.77 Закону №1788 та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок їй пенсії з 11.07.2022.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 позовні вимоги були задоволені частково. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду здійснити обчислення періоду роботи з 30.06.1975 по 31.12.1990 в півторакратному розмірі, судом не було враховано, що п.5 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058) передбачено, що період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991. Щодо рішення суду здійснити перерахунок пенсії з урахування довідок про заробітну плату №19-15арх/906 від 19.05.2008 та довідки №84 від 05.05.2008, судом не враховано, що відповідно до ч.1 ст.40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 незалежно від перерв. З аналізу наведених вище положень законодавства слідує, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період до 01.07.2000 є не лише наявність відповідної довідки про заробітну плату (дохід), але й підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.
Позивачка не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивачка 27.03.1944 року народження, перебувала на пенсійному обліку та отримувала пенсію на території рф, призначену відповідно до її законодавства. Після повномаштабного вторгнення рф на територію України 24.02.2022 позивачці припинено виплату пенсії, яка здійснювалася поштовими переказами.
ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про витребування пенсійної справи з Пенсійного фонду рф.
Листом № 2299-2207/Г-02/8-0900/22 від 22.06.2022 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивачку про відсутність можливості направити запит щодо витребування пенсійної її справи з території рф, оскільки розпочато процедуру розриву дипломатичних відносин між рф та Україною.
11.07.2022 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, в якій просила призначити їй пенсію та здійснити її нарахування відповідно до норм Закону №1058 на підставі доданих до заяви трудової книжки та довідок про роботу та заробітну плату. До вказаної заяви від 11.07.2022 позивач долучила копії паспорта громадянина України, довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків, довідки МСЕК №165733, трудової книжки, довідок №19-07-01/148 від 15.02.2008, №19-15арх/906 від 19.05.2008, №25-05/238 від 21.03.2008, №07/106 від 17.02.2005, №07/391 від 24.05.2005, №19-07-01/148 від 15.02.2008, №25-05/239 від 21.03.2008, №84 від 05.05.2008, №58 від 04.06.2007, квитанцій про поштові виплати пенсії в рф та листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №2299-2207/Г-02/8-0900/22 від 22.06.2022.
Листом №2886-2660/Г-02/8-0900/22 від 02.08.2022 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмовило позивачці у призначенні пенсії по причині відсутності паперової пенсійної справи позивачки. У зв`язку з військовою агресією рф та введенням в країні воєнного стану відсутня можливість витребувати сформовану належним чином пенсійну справу ОСОБА_1 , в тому числі з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду рф.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 по справі №300/4054/22 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 від 11.07.2022 про призначення пенсії та зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2022 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків викладених судом у даному рішенні.
На виконання вказаного рішення ГУ ПФУ повторно розглянуло заяву позивачки від 11.07.2022 та прийняло рішення №2660/Г/0900-22 від 23.05.2023 про відмову в призначенні пенсії, яке мотивовано тим, що за результатами розгляду доданих до заяви документів та висновків суду, подана заява від 11.07.2022 не відповідає Додатку 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону №1058, не взято до уваги та розрахунку стажу надані копії документів, оскільки відповідно до пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону №1058, вони подаються в оригіналах, для врахування заробітку, згідно із копіями довідок №58 від 04.06.2007, №84 від 05.05.2008, необхідне підтвердження про відповідність їх первинним документам та надання їх оригіналів, надсилання запиту до рф про отримання пенсійної справи позивачки та документів про припинення виплати пенсії за попереднім місцем станом на сьогодні є неможливим, оскільки рф припинила з 01.01.2023 участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
23.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону №1058, до якої долучила паспорт громадянина України, довідку про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків, довідку МСЕК за №165733, трудову книжку, довідку №84 від 05.05.2008 про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000.
З 23.05.2023 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058. Страховий стаж - 30 років 10 місяців 9 днів (зараховано по 31.12.1991, коефіцієнт стажу – 0,030833), заробіток для обчислення пенсії відсутній.
08.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, в якій просила зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 01.09.1997 відповідно до записів трудової книжки, здійснити перерахунок пенсійного забезпечення з урахуванням довідок про заробітну плату №19-15арх/906 від 19.05.2008 та довідки №84 від 05.05.2008, а також з урахуванням 50% надбавки, як реабілітованій особі відповідно до п.“г” ч.1 ст.77 Закону №1788. До заяви долучено копії довідки про заробітну плату №19-15арх/906 від 19.05.2008, довідку №84 від 05.05.2008 та довідку про реабілітацію №3/3023129 від 03.07.1992.
Листом №6287-6046/Г-02/8-0900/23 від 13.07.2023  ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивачку про розмір її пенсії та вказано, що до її стажу не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 01.09.1997, оскільки після припинення в односторонньому порядку з 01.01.2023 участі рф в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, на осіб, які працювали на території рф після 01.01.1992 не поширюються норми цієї Угоди щодо врахування стажу та заробітку для призначення пенсії. Довідку про заробіток №84 від 05.05.2008 не зараховано через відсутність належним чином засвідчених копій первинних документів, або акту перевірки, які підтверджують достовірність довідки. Повідомлено позивачку, що довідка №19-15арх/906 від 19.05.2008 та довідка про реабілітацію №3/3023129 від 03.07.1992 відсутні в матеріалах електронної пенсійної справи ОСОБА_1 .
Вважаючи відмову пенсійного органу протиправною, ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи на території рф є протиправною, оскільки ОСОБА_1 працювала в рф в період з 01.01.1992 по 01.09.1997, тобто під час чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому позивачка мала легітимні очікування щодо зарахування спірних періодів до страхового стажу та належне пенсійне забезпечення. Таким чином, період роботи ОСОБА_1 з 01.01.1992 по 01.09.1997 підлягає зарахуванню до її страхового стажу з 11.07.2022, тобто з дати подання первинної заяви про призначення пенсії за віком. Щодо відмови пенсійного органу врахувати під час визначення розміру пенсії позивачки довідок про заробітну плату №19-15арх/906 від 19.05.2008 та №84 від 05.05.2008, суд дійшов висновку, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей щодо періодів роботи позивачки на підставі первинних документів на підприємстві, яке знаходиться на території рф, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у неї права на належний розмір пенсійного забезпечення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон №1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Відмова у призначенні пенсії позивачці серед іншого пов`язана з тим, що заява ОСОБА_1 від 11.07.2022 про призначення пенсії не відповідає формі, встановленій Додатком 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону №1058.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1).
Згідно п.1.1 Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
При цьому, подання громадянином заяви довільної форми не виключає ймовірності вирішення територіальним органом ПФУ порушених у зверненні питань у порядку Закону України “Про звернення громадян” у спосіб надання відповіді у формі листа без прийняття відповідного рішення як-то передбачено частиною п`ятою статті 45 Закону №1058.
Водночас, колегія суддів зазначає, що якщо зміст звернення очевидно дає змогу оцінити намір заявника та у разі долучення до звернення усіх необхідних документів, то вимога адміністративного органу про форму заяви є надмірним формалізмом.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.11.2019 по справі №748/696/17 та від 16.12.2021 по справі №500/1879/20.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що у поданій заяві ОСОБА_1 від 11.07.2022 вона чітко визначила питання, які підлягали вирішенню пенсійним органом, а тому рішення №2660/Г/0900-22 від 23.05.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо доводів відповідача про те, що позивачкою надано копії документів, а відповідно до п.2.23 Порядку №22-1 такі подаються в оригіналах, то суд першої інстанції слушно зауважив, що подання позивачкою копій документів про стаж, вік та заробітну плату, а не оригіналів таких документів, мало було підставою для повідомлення пенсійним органом ОСОБА_1 про необхідність надання оригіналів таких документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, а не прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії.
Період роботи позивачки з 01.01.1992 по 01.09.1997 на території рф ГУ ПФУ не зарахувало до її страхового стажу з тих підстав, що з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому пенсії громадянам, які працювали на території рф призначаються на умовах, визначених Законом №1058, при цьому до страхового стажу зараховується період роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.
Отже, єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивачки періоду роботи на території рф слугувала обставина припинення участі рф та України в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав і громадян держав - учасниць СНД в сфері пенсійною забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави - учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захист) їхніх пенсійних прав.
Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь- якої і з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувається трудова діяльність.
Крім того, частиною другою статті 4 Угоди “Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів” від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою; у разі виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.
У постанові від 29.03.2023 по справі №360/4129/20 Верховний Суд зазначив, що обчислення стажу здійснюється, згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Відповідно до законодавства рф, страховий стаж має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством рф.
Водночас, обов`язковою умовою для включення періоду роботи, яка виконувалась на території рф, до страхового стажу є сплата страхових внесків до пенсійного фонду рф за цей період.
З матеріалів справи видно, що з 23.05.2023 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, однак згідно розрахунку стажу від 30.05.2023 її страховий стаж становить 30 років 10 місяців 9 днів. Так, до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано періоди роботи по 31.12.1991. Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 від 30.08.1960, копія якої наявна в матеріалах справи, позивачка з 25.08.1982 прийнята на посаду геофізика в Иреляхскую геолорозведочную партию Обьединение “Якуталмаз”, з 01.04.1985 переведена геофізиком в партию ГИС, з 01.08.1987 переведена геофізиком І категорії в партию ГИС, з 01.07.1994 призначена на посаду геофізика першої категорії в геофизичную партию, з 01.09.1997 звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що відмова в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи на території рф з вказаних вище підстав є протиправною, оскільки ОСОБА_1 працювала в рф у період з 01.01.1992 по 01.09.1997, тобто під час чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому мала легітимні очікування щодо зарахування таких періодів до страхового стажу та належне пенсійне забезпечення.
Крім того, разом із первинною заявою від 11.07.2022 про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 надала пенсійному органу, додатково документи про періоди її роботи на території рф, а саме : довідку АК “Алроса” Ботуобинская геологоразведочная експедиция за №19-07-01/148 від 15.02.2008 про період роботи з 25.08.1982 по 01.09.1997; довідку АК “Алроса” Ботуобинская геологоразведочная експедиция за №19-15арх/906 від 19.05.2008 про заробіток; довідку АК “Алроса” Ботуобинская геологоразведочная експедиция за №07/391 від 24.05.2005 про період роботи з 25.08.1982 по 01.09.1997 в районах Крайньої Півночі; довідку АК “Алроса” Ботуобинская геологоразведочная експедиция за №19-07-01/148 від 15.02.2008 про період роботи з 25.08.1982 по 01.09.1997 в районах Крайньої Півночі.
Таким чином, період роботи позивачки з 01.01.1992 по 01.09.1997 підлягає зарахуванню до її страхового стажу з 11.07.2022, тобто з дати подання первинної заяви про призначення пенсії за віком.
Відповідно до ст.40 Закону №1058, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Статтею 62 Закону №1788 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано Порядком №22-1, відповідно до абз.5 п.п.3 п.2.1 якого, особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 5 до цього Порядку.
Пунктом 2.10 Порядку №22-1 визначено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Додатком 5 до Порядку №22-1 затверджена форма довідки про заробітну плату для призначення пенсій.
За змістом вказаної форми довідка повинна містити, зокрема, штамп органу, що видав довідку; ПІБ особи, якій довідка видана; суми заробітної плати та період, за який вона нарахована; підставу видачі довідки; ПІБ, посада та підпис уповноважених осіб.
З довідки про підтвердження заробітної плати, позивачка разом із заявою про призначення пенсії від 11.07.2022 надала органу пенсійного фонду копію довідки АК “Алроса” Ботуобинская геологоразведочная експедиция за №19-15арх/906 від 19.05.2008 про заробіток, довідки АК “Алроса” Ботуобинская геологоразведочная експедиция за №84 від 05.05.2008 про заробіток, який враховується при розрахунку пенсії за період з 01.01.1987 по 31.12.1991, які містять відомості про суми заробітної плати за періоди роботи позивача з 01.01.1987 по 31.12.1991. 
Судом також встановлено, що вказані довідки видані на підставі розрахункових відомостей.
За змістом довідки №84 від 05.05.2008, така містить відомості про те, що з усіх сум нарахованої заробітної плати проведено відрахування в пенсійний фонд рф у встановлених тарифах.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі довідки відповідають вимогам законодавства, оскільки видані на підставі особових рахунків, містять чітко визначені періоди роботи, за які здійснювалась виплата заробітної плати, суми заробітної плати, а також містять інформацію щодо місцезнаходження та адресу підприємства, яким видано такі довідки, містять печатку АК “Алроса” Ботуобинская геологоразведочная експедиция, підписи керівника, головного бухгалтера та виконавця.
При цьому, судом не встановлено жодних підстав, які б викликали сумніви у достовірності даних, зазначених у вищевказаних довідках.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачка має право на врахування заробітної плати, вказаної у вищезазначених довідках, для обчислення пенсії, оскільки, із цієї заробітної плати сплачені страхові внески до пенсійного фонду рф.
При цьому, на думку колегії суддів, вихід України з 29.11.2022 із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, не впливає на порядок обчислення стажу, набутого позивачкою на території рф, до цього моменту, для призначення пенсії.
Це, зокрема, пояснюється тим, що у пункті 2 статті 13 Угоди зазначено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Щодо надбавки, як реабілітованій особі відповідно до п.“г” ч.1 ст.77 Закону №1788, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст.1 Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років” №962-XII від 17.04.1991 (в редакції, чинній на час реабілітації позивачки), реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі “двійками”, “трійками”, особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР “Про кримінальну відповідальність за державні злочини” від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.
Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.
Статтями 3, 4 Закону №962-XII, у редакції до 05.05.2018, постановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.
Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №962-XII, у вищевказаній редакції, реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років” №2325-VIII від 13.03.2018 внесено ряд суттєвих змін до Закону №962-ХІІ, а також викладено в новій редакції, зокрема, назву Закону “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ.
Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені Законом №962-ХІІ.
Так, частина перша статті 6 Закону №962-ХІІ, зі змінами, внесеними Законом №2325-VIII, передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.
Згідно статті 6 Закону №962-XII, реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.
Відповідно до п.“г” ч.1 ст.77 Закону №1788, призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Пунктом 2.13 Порядку №22-1 визначено, що за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону №962-ХІІ, приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, до позовної заяви позивачка долучила копію довідки Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів від 03.07.1992 за №3/3-23129 про реабілітацію, згідно якої ОСОБА_2 , 1902 року народження, та ОСОБА_3 , 1927 року народженя, 20.11.1949 були виселені із міста Станіславів Станіславської області на спецпоселення в Читинську область з конфіскацією майна. Разом з ОСОБА_2 була виселена її неповнолітня дочка – ОСОБА_1 , 1944 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла в місцях спецпоселення. Звільнені зі спецпоселення: ОСОБА_2 – 30.12.1957; ОСОБА_1 знята з обліку спецпоселення 10.08.1957. На підставі статті 3 Закону Української РСР від 17.04.1991 “Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні”, позивачка реабілітована з поновленням в усіх громадянських правах та поверненням конфіскованого майна або його вартості.
Відповідач у листі від 13.07.2023 за №6287-6046/Г-02/8-0900/23 зазначив, що довідка про реабілітацію №3/3023129 від 03.07.1992 відсутня в матеріалах електронної пенсійної справи ОСОБА_1 .
Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, копія такої довідки про реабілітацію №3/3023129 від 03.07.1992 долучена до заяви ОСОБА_1 від 08.06.2023.
Таким чином, вперше довідка про реабілітацію №3/3023129 від 03.07.1992 надана ГУ ПФУ в Івано-Франківській області разом із заявою ОСОБА_1 від 08.06.2023.
Проте, відповідач не надав оцінку довідці про реабілітацію №3/3023129 від 03.07.1992.
Як вже зазначалось вище, на думку колегії суддів, відповідач повинен оцінити таку довідку та, в разі сумнівів в її достовірності чи повноти таких документів, запропонувати заявнику надати в трьохмісячний строк оригінал такої довідки чи інші додаткові документи, що матимуть значення для встановлення такої обставини, що може вплинути на право особи на призначення їй пенсії, чи розмір такої пенсії. 
Натомість відповідач не надав оцінки по суті вимог заяви позивачки від 08.06.2023, та доданим до неї документам, обмежившись лише її розглядом в межах Закону України “Про звернення громадян”.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності пенсійному органу надати оцінку такому документу щодо наявності підстав для проведення перерахунку пенсії позивачки згідно із її заявою від 08.06.2023 про перерахунок пенсії та на виконання рішення суду розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2023 по суті її вимог та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.
Враховуючи необхідність повторного дослідження питання щодо періоду трудової діяльності позивачки в районах Крайньої Півночі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зобов`язання ГУ ПФУ повторно розглянути питання щодо зарахування з 11.07.2022 до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 30.06.1975 по 30.06.1982 та з 25.08.1982 по 31.12.1990, з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.          Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                       п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року по справі №300/5112/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук