ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 р. 	Справа № 520/15194/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., повний текст складено 25.06.24  по справі № 520/15194/24
за позовом                                        Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
до                                        Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)        третя особа       ОСОБА_1    
про скасування постанови
ВСТАНОВИВ
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), третя особа - ОСОБА_1 , в якому просить суд скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 24.05.2024 по виконавчому провадженню №65260962 про арешт коштів боржника.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при прийнятті постанови про арешт коштів боржника не було враховано усіх обставин справи, надано неналежну оцінку поданим доказам та допущено порушення норм діючого законодавства.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 року адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволено. Скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 24.05.2024 року про арешт коштів боржника, винесену у виконавчому провадженні №65260962.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції: скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 року; прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; розглянути справу без його участі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана постанова органу ДВС від 24.05.2024 про арешт коштів жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача, оскільки відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-УІІІ не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Зазначає, що виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (пункт 1 частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII). Стверджує, що оскаржувана постанова відповідача містить пряме посилання на те, що арешт коштів застосовується виключно на рахунки, які не мають статусу спеціального призначення. Звертає увагу, що у разі, якщо чинним законодавством заборонено накладати арешт на певний рахунок боржника - фінансова установа зобов`язана повернути відповідачу таку постанову без виконання з обґрунтуванням причин такого повернення. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 року без змін. Зазначає, що у спірному випадку списання коштів з рахунків позивача чи накладення на такі арешту суперечить вимогам Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», спричинить порушення чинного законодавства та призведе до заподіяння значної шкоди не тільки позивача, а й правам, свободам та інтересам пенсіонерів, які отримують пенсію, грошову допомогу, пільги та житлові субсидії відповідно до чинного законодавства за рахунок страхових внесків підприємств, які обліковуються на рахунках позивача. Вказує, що оскільки ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року у справі №520/11767/19 змінено порядок виконання рішення суду на стягнення коштів з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, має право на звернення до Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області у встановленому законодавством порядку для безспірного списання вказаної суми з рахунків боржника.
Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції подало до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції: апеляційну скаргу залишити без задоволення; зобов`язати ОСОБА_1 прийняти участь у розгляді судової справи. Звертає увагу, що наразі наявне рішення про роз`яснення судового рішення справі №520/11767/19 від 18.06.2024, яке ще не набрало законної сили, але яким роз`яснено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі №520/11767/19 (виконавче провадження №65260962), враховуючи зміст ухвали Харківського окружного адміністративного суду №520/11767/19 від 07.02.2023, якою було змінено спосіб виконання, а саме: з "зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з вересня 2018 року по теперішній час" на "шляхом його зміни на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 нарахованої, проте невиплаченої заборгованості за період з травня 2018 року у розмірі 104634,31 грн", не підлягає подальшому виконанню. Виконання здійснюється шляхом того, що стягувач подає органові Казначейства заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення), оригінал виконавчого документа, судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).
Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвали про відкриття провадження у справі та про призначення справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Також, учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) отримали копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, в т.ч. апеляційну скаргу, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.  
Разом з тим, працівниками УДППЗ "Укрпошта" повернуто поштові відправлення суду, яке надсилалися на адресу ОСОБА_1 , із відмітками «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно пунктів 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.
Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб – учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками “за закінченням терміну зберігання”, “адресат вибув”, “адресат відсутній” і т.п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі №821/818/16, від 16.12.2020 року у справі №120/4080/19-а.
Разом з тим, з метою повідомлення ОСОБА_1 про апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження,  на його електронну адресу, зазначену в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку було направлено копії ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду у письмовому провадженні.
Суд враховує, що ОСОБА_1 надав суду електронну адресу, зазначивши її в апеляційній скарзі, тому слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.
З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2023 року у справі  №465/6147/18.
Отже, судом вжито необхідні заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.
Щодо заявленого Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції у відзиві на апеляційну скаргу клопотання про зобов`язання ОСОБА_1 прийняти участь у розгляді судової справи, колегія суддів зазначає, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 до участі у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови.
Відповідно до ч.3 ст.44 КАС України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Згідно з ч.1 ст.293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Отже, ОСОБА_1 як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а також апелянт в даному апеляційному провадженні, має право брати участь у розгляді судової справи.
Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2024 року адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 по справі призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду.
Оскільки апеляційний розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи, що ОСОБА_1 є учасником справи, скористався своїм правом на подання апеляційної скарги, зазначив свої вимоги та заперечення, заявив клопотання про розгляд справи без його участі, за відсутності належних обґрунтувань щодо заявленого Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції клопотання для зобов`язання ОСОБА_1 прийняти участь у розгляді судової справи, останнє задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року у справі №520/11767/19, яке набрало законної сили  20.02.2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 з травня 2018 року по теперішній час. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з вересня 2018 року по теперішній час. В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць допущено негайне виконання рішення.
У зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням у справі №520/11767/19 Харківським окружним адміністративним судом видано ОСОБА_1 виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з вересня 2018 року по теперішній час.     
Судом встановлено, що зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), задля чого відкрито виконавче провадження ВП №65260962.
Постановою державного виконавця від 29.04.2021 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/11767/19, виданого 09.04.2021 Харківським окружним адміністративним судом та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 днів з моменту отримання постанови.
07.06.2021 у зв`язку з невиконанням рішення суду, у відповідності до ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" на боржника накладено штраф в розмірі 5100,00 грн, зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 днів та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення. Крім того, направлена вимога щодо надання інформації про стан виконання виконавчого документу.
Постановою державного виконавця від 17.08.2021 на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області накладено штраф у подвійному розмірі - 10200,00 грн, у зв`язку з повторним невиконанням рішення суду, направлена вимога щодо надання інформації про стан виконання виконавчого документу та, в порядку ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", на адресу Головного управління Національної поліції в Харківській області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.
27.10.2022 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" (у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження).
Разом з тим, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року у справі №520/11767/19 заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Змінено спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі №520/11767/19 та встановлено спосіб виконання вказаного рішення шляхом його зміни на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 нарахованої, проте невиплаченої заборгованості за період з травня 2018 року у розмірі 104634,31 грн (сто чотири тисячі шістсот тридцять чотири гривні тридцять одна копійка) з урахуванням виплачених сум.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2023 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 по справі № 520/11767/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто скаржнику.
Відтак, у справі №520/11767/19 було змінено спосіб виконання судового рішення.
Також, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 року у справі №520/8120/23, яке набрало законної сили 03.10.2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.10.2021 №5260962 про закінчення виконавчого провадження. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Приписами ч.4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак, обставинам правомірності винесення постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.10.2021 №5260962 про закінчення виконавчого провадження вже було надано оцінку в рамках розгляду вказаної справи та такі не підлягають доказуванню в рамках цієї справи.
Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 року у справі №520/8274/24, яке набрало законної сили 03.05.2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства, яка полягає у невжитті заходів примусового виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження №65260962, які передбачені ч.2 ст.48, ст.52 Закону України “Про виконавче провадження”. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства виконати вимоги ч.2 ст.48 Закону України “Про виконавче провадження” в рамках виконавчого провадження №65260962.
На виконання судового рішення у справі №520/8274/24 державним виконавцем 24.05.2024 року було винесено в рамках здійснення виконавчого провадження ВП №65260962 постанову про арешт коштів боржника.
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що вказана постанова державного виконавця була видана згідно із рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 року у справі №520/8274/24, яким зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства   виконати вимоги ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» в рамках виконавчого провадження №65260962; сума невиплаченої заборгованості за період з травня 2018 року у розмірі 104634,31 грн з урахуванням раніше виплачених сум, на підставі приписів статей 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» та передбачає накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних   грошей, що містяться на рахунках/ електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору /основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 104634,31 грн.
Позивач, вважаючи вказану постанову відповідача протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності постанови  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 24.05.2024 року про арешт коштів боржника, винесену у виконавчому провадженні №65260962, яка підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України від 02.06.2016 року №1404-VIІІ «Про виконавче провадження».
Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктами 1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною 1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Приписами ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Відповідно до п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з ч.ч. 1, 2 якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 19.05.2020 у справі №905/361/19, від 20.04.2022 у справі №756/8815/20, Верховного Суду, викладених у постанові від 05.12.2023 року у справі №904/3745/22, положеннями ч.2 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.
Згідно зі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Таким чином, з аналізу положень статей 48 та 56 Закону України «Про виконавче провадження» слід дійти висновку про те, що такі заходи примусового виконання рішення, як звернення стягнення на кошти боржника шляхом винесення постанови про арешт коштів, можуть бути застосовані у разі, якщо виконавчий документ виданий на підставі рішення суду, яким передбачено, зокрема, стягнення з боржника суми заборгованості, визначеної у грошовому еквіваленті.
При цьому, Закон України «Про виконавче провадження» не містить правових норм, які передбачають право державного виконавця накладати арешт на кошти боржника у разі виконання рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії.
Разом з тим, положеннями ч.3 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.
За позицією позивача, усі рахунки, відкриті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області мають спеціальний режим використання та цільове призначення. В уповноважених банках відкрито рахунки для обліку коштів по фінансуванню виплат Пенсійного фонду України, через які здійснюється виплата пенсій, пільг та житлових субсидій, соціальних страхових виплат.
Відповідно до наданого переліку рахунків позивача, а саме: для обліку коштів для фінансування пенсійних виплат та інших витрат; для акумуляції збору на обов`язкове державне пенсійне страхування; для фінансування соціальних виплат, що відповідно до законодавства здійснює ГУ ПФУ; для обліку коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; поточний рахунок для обліку надходжень спеціального фонду; відшкодування лікарняних листів; поточний рахунок для обліку адміністративних видатків (заробітна плата, податки, комунальні платежі); для обліку коштів для фінансування виплат Пенсійного фонду України, відкритий для ГУ ПФУ в Харківській області; єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми: заробітної плати; винагороди за договорами ЦПХ; допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців; єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення батьків-вихователів у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, всі вони відкриті задля відповідного цільового призначення.
Отже, враховуючи встановлення під час розгляду справи обставин наявності у позивача лише рахунків, які відкриті задля відповідного цільового призначення, колегія суддів вважає, що накладення арешту на кошти, що розміщені на таких рахунках, суперечить нормам діючого законодавства.
Разом з тим, суд звертає увагу, що в рамках виконавчого провадження №65260962 здійснюється виконання виконавчого листа, виданого Харківським адміністративним судом у справі №520/11767/19 та такий має зобов`язальний характер - про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з вересня 2018 року по теперішній час.     
Відтак, державним виконавцем накладено арешт на кошти боржника в рамках виконавчого провадження, що не стосується стягнення з боржника коштів, що не відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про визначення боржником суми, яка невиплачена останньому на виконання вказаного судового рішення, оскільки ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі №520/11767/19 змінено спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі №520/11767/19, колегія суддів вважає такими, що не спростовують обставин того, що виконавчий лист, виконання якого здійснюється в рамках виконавчого провадження №65260962, носить зобов`язальний характер.
Суд враховує, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі №520/11767/19 заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії  задоволено. Змінено спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі №520/11767/19 та встановлено спосіб виконання вказаного рішення шляхом його зміни на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 нарахованої, проте невиплаченої заборгованості за період з травня 2018 року у розмірі 104634,31 грн з урахуванням виплачених сум.
Згідно ч.ч. 3-5 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.
Відповідно до ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Таким чином, оскільки ухвалою суду від 07.02.2023 у справі №520/11767/19 змінено порядок виконання рішення суду на стягнення коштів з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, має право на звернення до Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області у встановленому законодавством порядку для безспірного списання вказаної суми з рахунків боржника.
Стосовно посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на судове рішення у справі №520/8274/24, яким зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства виконати вимоги ч.2 ст.48 Закону України “Про виконавче провадження” в рамках виконавчого провадження №65260962, колегія суддів зазначає, що в рамках цієї справи надається оцінка саме постанові від 24.05.2024 по виконавчому провадженню №65260962 про арешт коштів боржника.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ВП №65260962 від 24.05.2024 року про арешт коштів боржника є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
З урахуванням вищенаведеного, усі інші доводи і заперечення сторін по справі на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого  висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 по справі № 520/15194/24  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    В.В. Катунов