ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1817/24 Справа № 202/4767/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький  Р. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 липня 2024 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі судді: Мудрецького Р.В., за участю: особи, яку притягнуто до відповідальності — ОСОБА_1 переглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року, стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 156 КУпАП,- 
ВСТАНОВИВ:
Постановою суду від 18 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 000 гривень на користь держави з конфіскацією предметів торгівлі і стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.
Районний суд встановив, що 29 березня 2024 року о 11 години 20 хвилин,  ОСОБА_1  перебуваючи за адресою:  АДРЕСА_2  у приміщені магазину здійснювала реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного податку, чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 156 КУпАП. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та зменшити штраф до 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення правопорушення ОСОБА_1 вважає, що адміністративне стягнення є суворим. При цьому вказує, що вона вперше притягується до відповідальності, при розгляді визнала вину та надала пояснення, має двох неповнолітніх дітей. Відсутні обтяжуючі обставини. 
В апеляційному суді апелянтка підтримала вимоги апеляційної скарги.
Апеляційний суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволенню. 
Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 156 КупАП підтверджуються дослідженими судом доказами і в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряються.
Однак, апеляційний суд під час перегляду вищевказаної справи та з урахуванням доводів апелянта дійшов до висновку, що накладене стягнення у вигляді максимального стягнення є непропорційним вченому діянню і є явно необґрунтованим, що є підставою для змінити постанови в цій частині, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного порушника такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі від 02.11.2004 р. «Трегубенко проти України»).
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Відповідно до ст. 92 Конституції України адміністративну відповідальність визначено одним із основних видів юридичної відповідальності в Україні. Вона виступає наслідком невизнання або неналежного виконання особою норм законодавства, що тягне невідворотність реагування держави на адміністративні правопорушення і встановлюється виключно її законами.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Соціальна роль адміністративної відповідальності є надзвичайно важливою насамперед тому, що вона виникає як правовий наслідок неналежної реалізації громадянами і юридичними особами своїх прав і обов`язків у суспільстві. Вона включає не тільки ретроспективну відповідальність, як наслідок правопорушення, але й позитивний аспект, тобто певний внутрішній стан особи, її ставлення до справи, суспільства, своєї поведінки.
Адміністративно-деліктне законодавство в Україні побудоване на принципі, що адміністративне стягнення не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання новим правопорушенням, досягти чого без встановлення характеризуючих даних є не вбачається за можливе.
Отже, враховуючи наведене, апеляційний суд, бере до уваги вимоги ст. ст. 23, 33 КУпАП, характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та його наслідки, відсутність відомостей про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за останній рік, відсутність обставин, що обтяжують його відповідальність, та наявність пом`якшуючих обставин, що остання щиро розкаялась, визнала вину як в суді І інстанції, так і під час апеляційного перегляду, наявність в неї двох неповнолітніх дітей, враховуючи що, суд І інстанції не мотивував належним чином чому наклав адміністративне стягнення у межах максимальному розмірі штрафу за санкцією ч.3 ст. 156 КУпАП, а також, що метою адміністративного стягнення є виховання правопорушника і запобігання правопорушенням, вважає за необхідне постанову змінити та пом`якшити ОСОБА_1 адміністративне стягнення, призначивши його у виді штрафу в межах мінімальної санкції, передбаченої ч. 3 ст. 156 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст. 156 КУпАП - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.3 ст. 156 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) грн.
В решті постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Дніпровського 
апеляційного суду                                                                Р.В.Мудрецький