П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/32064/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів  Крусяна А.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 року у справі №420/32064/23 за позовом ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
21 листопада 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 30 жовтня 2023 року на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі №420/27545/21;
- зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 30 жовтня 2023 року на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі №420/27545/21.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою відповідачем індексації грошового забезпечення, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів згідно до приписів статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 25 січня 2024 року прийнято рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму виплаченої індексації грошового забезпечення 30.10.2023 року на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі №420/27545/21 у загальному розмірі 28 512 грн. за весь час затримки виплати, а саме за період з 01.12.2015 року по 30.10.2023 року.
Зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму виплаченої індексації грошового забезпечення 30.10.2023 року на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі №420/27545/21 у загальному розмірі 28 512 грн. за весь час затримки виплати, а саме за період з 01.12.2015 року по 30.10.2023 року. 
Ухвалюючи означене рішення, суд першої інстанції виходив із приписів абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078, відповідно до яких у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства України.
Поряд із цим, суд попередньої інстанції врахував правовий висновок Верховного Суду щодо застосування статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», викладений, зокрема, у постанові від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19, відповідно до якого у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
При цьому, як зауважено окружним адміністративним судом, право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (далі – скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в силу приписів статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", сума компенсації у зв`язку з порушенням строків їх виплати обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.
Відтак, положення статті 3 означеного Закону установлюють підставу для виплати компенсації втрати частини доходів, а саме - сума доходу громадянина має бути нарахована роботодавцем. У даному випадку, як наголошено скаржником, індексація грошового забезпечення виплачена позивачу на виконання судового рішення. За наведених обставин, на думку скаржника, у спірному випадку відсутні підстави для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Крім того, скаржник наголошує, що позивач не звертався із заявою до Інституту про виплату йому зазначеної компенсації, відмова у задоволенні якої є обов`язковою підставою для звернення до суду із цим позовом. Наведений правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 18.08.2023 року у справі №460/4166/20.
Позивач – ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, яке у відповідності до вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Зокрема, як установлено судом першої інстанції та з`ясовано судовою колегією, що у період з 04.09.2014 року по 13.11.2016 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».
Рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2023 року у справі №420/27545/21, зокрема, зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 :
- індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 13 листопада 2016 року включно із застосуванням місяця підвищення доходу січень 2008 року в сумі 28 946 грн. 19 коп. із одночасною компенсацією сум податків з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податків з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.
Так, як слідує з матеріалів справи, на виконання рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2023 року у справі №420/27545/21, 30 жовтня 2023 року Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нараховано та виплачено на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у загальному розмірі 28 512 грн. (а.с.8)
Спірні правовідносини у цій справі склались з приводу ненарахування і невиплати Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 13 листопада 2016 року.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (далі - Порядок № 159).
Згідно із статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: 
- пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Зі змісту цих норм слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення)).
Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Згідно до пункту 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).
За такого правового регулювання, основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (заробітної плати (грошового забезпечення)) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
У справі, що розглядається, апеляційним судом установлено, що індексація грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 13 листопада 2016 року включно в сумі 28 512 грн. відповідачем виплачена ОСОБА_1 30 жовтня 2023 року на виконання рішення суду у справі №420/27545/21.
Водночас, як суб`єкт виконання цього рішення, Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» не здійснено розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, передбаченої положеннями статті 2 Закону №2050-ІІІ.
Ураховуючи, що несвоєчасне нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 13 листопада 2016 року відбулось у зв`язку із неправомірними діями відповідача, на переконання колегії суддів, позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплат, оскільки рішенням суду у справі №420/27545/21 встановлено факт невиплати вказаного доходу.
При цьому, судова колегія уважає безпідставними доводи скаржника про те, що положення статті 3 Закону України від 19.10.2000 року №2050-III установлюють обов`язкову підставу для виплати компенсації втрати частини доходів, а саме нарахування громадянину суми доходу, але не виплаченого за відповідний місяць.
З цього приводу, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 15.08.2018 року у справі №653/3356/17 дійшов наступного висновку:
«Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункту 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Отже, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 46 Закону №1058-IV, статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Разом з тим, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.»
З урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.08.2018 року у справі №653/3356/17, судова колегія вказує про помилковість доводів скаржника про те, що підставою для виплати означеної вище компенсації є факт нарахування роботодавцем доходу, який не виплачений за відповідний місяць.
Також, апеляційний звертає увагу, що подібні правовідносини були предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №560/8194/20 (постанова від 02.04.2024 року), у тому числі в частині строків звернення та підстав.
У вказаній справі, Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021 року по справі №240/186/20, від 17.11.2021 року по справі 460/4188/20, від 27.07.2022 року по справі 460/783/20, від 11.05.2023 року по справі 460/786/20, та сформулювати такі висновки:
«Умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
При цьому, норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.
Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.
Крім того, Судова палата уважала, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.
Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.».
З рахуванням викладеного вище, безпідставними є доводи скаржника про те, що тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити громадянину компенсацію втрати частини доходів особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.
Враховуючи установлені обставини справи та з огляду на наведені положення законодавства України, колегія суддів дійшла висновку, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.
У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 року у справі №420/32064/23 за позовом ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	А.В. Крусян    О.І. Шляхтицький