КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/11845/18
провадження № 22-ц/824/12701/2024
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
26 липня 2024 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за заявою  ОСОБА_1   про  визнання  виконавчого  листа таким, що не підлягає  виконанню та закриття виконавчого  провадження  в справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про  стягнення  матеріальних збитків,  завданих внаслідок  дорожньо-транспортної пригоди,  відшкодування  моральної шкоди, за апеляційною  скаргою  ОСОБА_1 на  ухвалу  Дарницького  районного  суду  міста Києва  від  02 травня  2024 року в складі судді Коренюк А. М.,
 
встановив:
 
30.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та закриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.
Заява обґрунтована тим, що заступником   начальника  Дарницького   відділу  державної виконавчої  служби у місті Києві Центрального  міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції (  м. Київ) Лапанашвілі  П. Ю.  винесено  незаконну  постанову про   відкриття виконавчого  провадження  НОМЕР_1 від  22 травня  2023 року, з  якою його  не  було  ознайомлено    у встановленому законом  порядку.
Вказане  виконавче провадження  було  відкрито на підставі недійсного  виконавчого  листа, виданого  на  виконання  незаконного, такого , що не набрало  законної сили  рішення  Дарницького  районного  суду  міста Києва  від  19 листопада  2019 року  у справі  №753/11845/18  про  стягнення  з ОСОБА_1 на  користь   ОСОБА_2   292 334 грн  57  коп.  матеріальних збитків,  25 000  грн -  моральної шкоди, завданих  внаслідок  дорожньо-транспортної  пригоди,  1 000  грн  - понесених  витрат  на проведення  оцінки пошкодженого  майна,  978  грн  - витрат, понесених на  евакуацію  пошкодженого  автомобіля, а всього  319 312 грн  57 коп., та заяви  про  відкриття виконавчого провадження, накладення  арешту  на майно  та примусове стягнення  суми боргу,  яка підписана  не  ОСОБА_2 ,  а зовсім іншою особою.
Вважає, що  незареєстрована  постанова  заступника начальника Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лапанашвілі П. Ю. про  арешт рахунку   в банку   від 22.05.2023, недійсний  виконавчий лист (справа №753/11845/18), виданий Дарницьким районним судом  міста Києва  на  примусове  виконання  рішення   від  19 листопада  2019 року   на  підставі фальшивої заяви, підробленого  та юридично  нікчемного   недійсного  виконавчого  листа  у злочинному  фальшивому виконавчому провадженні НОМЕР_1  є  протиправними, незаконними  та не  мають  жодних  юридичних  наслідків. 
Посилаючись  на вказані обставини та вимоги,  зокрема ст. 447-449  ЦПК  України,    просив суд  виконавчий лист, виданий  Дарницьким  районним судом  міста Києва  на примусове виконання  рішення  від  19 листопада  2019 року  визнати  таким, що не  підлягає  виконанню,  а виконавче провадження  ВП  НОМЕР_1 закрити. 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року заяву ОСОБА_1    повернуто  без розгляду.
29.05.2024 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  порушення   правил інстанційної  та територіальної  юрисдикції, розгляд справи  неповноважним складом  суду, визначеним  в результаті несанкціонованого  втручання  в роботу АСДС, просить    скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення  про  задоволення  поданої ним заяви. Справу  передати на розгляд  Великої Палати Верховного  Суду. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
Відповідно  до  положень частини 2 статті 369  ЦПК  України  апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з таких підстав.
Ухвалою Дарницького районного суду міста  Києва від 02 травня 2024 року  заяву ОСОБА_1   про  визнання  виконавчого  листа таким, що не підлягає  виконанню та закриття виконавчого  провадження повернуто заявнику  без  розгляду. 
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що подана  заява не  відповідає  вимогам частини другої ст.183 ЦПК України, оскільки до неї не додано доказів її надіслання (надання) іншим учасникам справи.  Посилання  заявника  на  реєстрацію 29.04.2024  в Дарницькому   відділі  державної виконавчої  служби у місті Києві Центрального  міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції (  м. Київ) поданої ним заяви  ( без її повного  тексту, надано  титульний лист) не  вказує на  дотримання   заявником  вимог   частини  другої статті 183 ЦПК  України.  Відповідно  до  частини четвертої ст. 183  ЦПК  України заява  підлягає   поверненню заявнику. 
Апеляційний суд  не може повністю  погодитись  з висновком  суду  першої інстанції з таких  підстав. 
Так,  на  підтвердження  доказів надання  копії заяви Дарницькому   відділу  державної виконавчої  служби у місті Києві Центрального  міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції (м. Київ), заявником  надано  належні докази її отримання цим відділом 29.04.2024 (а.с. 125).
Крім цього,  як вбачається  зі змісту поданої заяви,  остання   за  своєю  суттю є скаргою, поданою   в порядку розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
Суд першої  інстанції,  повертаючи заявнику  заяву   про  визнання   виконавчого  листа таким, що  не  підлягає виконанню, закриття виконавчого  провадження, цього  не  врахував  та  застосував до спірних правовідносин вимоги  статті 183 ЦПК України, яка їх не регулює.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства,  які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року  та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Питання застосування статті 183 ЦПК України по відношенню до скарги, поданої у зв`язку із здійсненням судового  контрою  за виконанням  судового  рішення, перебувало на розгляді Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду. 
У постанові від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 суд касаційної інстанції зазначив, що вимоги частини 4 статті 183 ЦПК України не регулюють процесуальні питання під час подання скарги у зв`язку із здійсненням виконавчого провадження.
Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою та у відповідності до  положень  частини 1 статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги щодо  порушення  норм  процесуального права  та розгляду справи  неповноважним складом  суду, визначеним  в результаті несанкціонованого  втручання  в роботу АСДС, є безпідставними, з огляду   на  їх недоведеність.
Посилання  в  апеляційній скарзі щодо  розгляду справи   з порушенням   правил   підсудності, предметної  та суб`єктної  юрисдикції,  інстанційної та  територіальної  юрисдикції жодним чином  не  обґрунтовані. 
Питання  про  передачу справи на  розгляд Великої Палати Верховного Суду  знаходиться поза межами компетенції  суду  апеляційної інстанції. 
  Керуючись ст. 374, 379, 382 -384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького  районного  суду  міста Києва  від  02 травня  2024 року скасувати.
 Справу за заявою  ОСОБА_1   про  визнання  виконавчого  листа таким, що не підлягає  виконанню та закриття виконавчого  провадження  в справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про  стягнення  матеріальних збитків,  завданих внаслідок  дорожньо-транспортної пригоди,  відшкодування  моральної шкоди, направити до суду першої інстанції для продовження  розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може  бути оскаржена до Верховного Суду протягом  тридцяти днів. 
 
Суддя-доповідач:                                                                Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                   І. М. Рейнарт
 
                                                                                              Т. І. Ящук