УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 592/18410/23
провадження № 51-4395 cк 24
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2023 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 червня 2024 року,
встановив:
За вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 126-1 Кримінального кодексу України(далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. 
Вирішено питання щодо долі речових доказів у провадженні.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 19 червня 2024 року вказаний вирок залишено без змін.
Відповідно до обставин, встановлених у вироку суду, раніше судимий вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 лютого 2023 року за ст. 126-1 КК ОСОБА_5 , проживаючи по АДРЕСА_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в період з 29 березня по 04 листопада 2023 року, умисно систематично вчиняв психологічне насильство (ображав, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою) щодо своєї матері ОСОБА_6 , що призводило до психологічних страждань потерпілої і погіршення якості її життя.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок суворості, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. 
На думку захисника, судами попередніх інстанції під час призначення покарання не надано належної оцінки розкаянню ОСОБА_5 , що на думку сторони захисту, свідчить про можливість призначення його підзахисному покарання не пов`язаного з позбавленням або обмеженням волі. 
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долученідо скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ст. 126-1 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи захисника ОСОБА_4 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість, є необґрунтованими.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини кримінального провадження, в тому числі й тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра не перебуває, звертався до лікарів-наркологів КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» за медичною допомогою, має діагноз: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Стан відміни», перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_5 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, і тому призначив йому покарання в межах санкції ст.126-1 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік  6 місяців.
Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту, які є аналогічними доводам, наведеним в його касаційній скарзі, та дійшов висновку про те, що таке покарання відповідає межам санкції ст. 126-1 КК, не потягнуло за собою порушення засад виваженості, розумності балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
До того ж, посилання захисника на те, що обвинувачений свою вину визнав, щиро розкаявся, сприяв встановленню істини у справі, в ході апеляційного перегляду не знайшло свого підтвердження. 
Стосовно доводів захисника про ненадання попередніми судами оцінки каяттю засудженого ОСОБА_5 , слід зазначити наступне.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винною особою своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які їй ставляться в провину, а отже, характеризує її поведінку після вчинення злочину з позицій психологічної переорієнтації, коли вона справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити відповідні об`єктивні дані. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття необхідно відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.
Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, під час судового розгляду засуджений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, пояснив, що між ним та матір`ю дійсно часто виникають конфліктні ситуації на побутовому ґрунті, проте домашнього насильства, в тому числі психологічного, він до неї не застосовував.
Колегія суддів виходить із того, що невизнання засудженим своєї вини у скоєному злочині автоматично свідчить про відсутність щирого каяття, оскільки останнє завжди пов`язане з відвертим осудом своєї поведінки, а отже і відповідним суб`єктивним ставленням до вчиненого кримінального правопорушення, до заподіяних наслідків, до законних інтересів потерпілого.
З огляду на викладене, призначене попередніми судами покарання ОСОБА_5 відповідає загальним засадам, що передбачені статтями 50, 65 КК та не є надто суворим.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині призначеного покарання його підзахисному, не спростовують висновків судів та не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цих судових рішень.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2023 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                             ОСОБА_3