ПОСТАНОВА 
Іменем України

23 липня 2024 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/604/23
провадження № 22-ц/4809/327/24 

       Кропивницький апеляційний суд у складі: 

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Єгорової С.М., Карпенка О.Л., 
               при секретарі –  Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Обласного комунального виробничого підприємства « Дніпро – Кіровоград» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2023 року (суддя Шевченко І.М.) у справі за позовом Обласного комунального виробничого підприємства « Дніпро – Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,- 

встановив:

У січні 2023 року ОКВП «Дніпро Кіровоград» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 40 238,82 грн., з яких 35 937,69 грн. основного боргу, 826,42 грн. 3 % річних, 3 474,70 грн. індексу інфляції.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач є споживачем послуг централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 . Шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою сторони вступили у фактичні договірні відносини, відповідач мала вчасно сплачувати надані послуги. За період з 01.10.2017 року по 31.12.2022 року включно відповідачу було надано послугу з централізованого водопостачання та водовідведення за вказаною адресою, за які сплачено не було. Тому станом на 01.01.2023 року за відповідачем рахується заборгованість перед підприємством за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 35 937,69 грн.
Також позивач зазначив, що відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, що відповідно до розрахунку складає: 3% річних 826,42 грн. та 3 474,70 грн. індекс інфляції. 
З цих підстав, позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до положень статей 13, 41 Конституції України, статей 11, 319 Цивільного кодексу України обов`язок власника (житлового чи нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку щодо утримання належного йому майна виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV (надалі - Закон № 1875-ІV), та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017 (надалі Закон № 2189-VІІІ), який відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень введено в дію з 1 травня 2019 року.
Судова колегія враховує, що відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення на час виникнення спірних правовідносин і період стягнення заборгованості, щодо якого виник спір (з 01.10.2017 року до 01.05.2022 року було врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (Постанова втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 85 від 02.02.2022 року з 01.05.2022 року) (далі Правила).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, що розташоване по АДРЕСА_2 . Шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 за вказаною адресою сторони вступили у фактичні договірні відносини.
Також у власності відповідача перебуває квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . За даною адресою відповідач також користується послугами позивача (особовий рахунок № НОМЕР_2 ), та оплачує за послуги позивачу згідно із показниками лічильника, за 2 особи, на підставі рахунків на оплату послуг.
Згідно із розрахунком заборгованості споживача за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_4 , за особовим рахунком № НОМЕР_1 , наданого позивачем до позовної заяви, за період з 01.10.2017 року по 31.12.2022 року включно, та станом на 01.01.2023 року склала 35 937,69 грн.
Суд першої інстанції встановивши дані обставини справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено наявності заборгованості у відповідача, оскільки вона проживає за іншою адресою де користується послугами та сплачує за них згідно показників лічильника.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений перелік житлово-комунальних послуг, зокрема:
житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком (забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, купівля електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку);
комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
За змістом ст. 7 цього Закону споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
За змістом ст. 12, 13, 76, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність наявності заборгованості у відповідача, з підстав не проживання за вказаною адресою, оскільки відповідачем не надано доказів звернення з заявою про відсутність потреби у отриманні послуг з водопостачання у зв`язку з фактичним не проживанням за вказаною адресою відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». 
Разом з тим, апеляційний враховує подану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповіднодо статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина першастатті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.
Разом із тим, відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, а саме за період з січня 2019 року до 1 січня 2023 року в розмірі 33031,57 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОКВП «Дніпро Кіровоград».
Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
За таких обставин, з відповідача на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро – Кіровоград» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 6 173,20 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства « Дніпро – Кіровоград» задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Обласного комунального виробничого підприємства « Дніпро – Кіровоград» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства « Дніпро – Кіровоград» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 33 031,57 грн.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро – Кіровоград» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги 6 173,20 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.08.2024.

Судді: 

О.А.Письменний С.М. Єгорова О.Л. Карпенко