ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

29 серпня 2024 року 	м.Суми	

Справа №761/37712/21 
Номер провадження 22-ц/816/950/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Собини О. І. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вітра В`ячеслава Миколайовича 
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2023 року, у складі судді Ярмак О.М., ухвалене у м. Конотоп, повний текст якого складено 15 грудня 2023 року, 

                                                         в с т а н о в и в :

21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Свої вимоги мотивувала тим, що з 20 вересня 2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем, після розірвання якого рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2017 року, діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач життям, здоров`ям, навчанням, розвитком дочок не цікавиться, не спілкується з ними, участі у їх вихованні не приймає, добровільно не забезпечує матеріально, тому рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року з нього стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) до досягнення кожною дитиною повноліття.
Останнє спілкування ОСОБА_2 з дітьми відбулось у 2017 році засобом телефонного інтернет-мессенджера «Viber» під час якого він вчиняв психологічне насильство над дітьми, пишучи їм образливі та лайливі слова щодо матері. Із 2017 року ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей та втратив будь-який інтерес до доньок.
Рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_2 не виконується у повному обсязі, через постійну зміну ним місця реєстрації ускладнюється примусове виконання цього рішення суду та наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 15091 грн 70 коп. 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Покладено на службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо дітей ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Вітер В.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Не погоджується з висновком суду про відсутність передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дочок. Позивачем доведено належними докази, що з 2017 року відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, втратив інтерес до життя дочок, не забезпечував їх матеріально, і тільки після подачі цього позову у кінці 2021 року почав вчиняти дії щодо встановлення графіку побачень з дітьми. Заперечення відповідача проти позову має на меті тільки збереження батьківства, яке у майбутньому може дати йому можливість отримання майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дітьми. 
Ухвалене судом рішення суперечить думці самих дітей, які висловили суду думку про небажання спілкуватися з відповідачем та доцільність позбавлення його батьківських прав. 
Судом не враховано, що висловлюючи образи щодо матері під час спілкування з дітьми, відповідач чинить над ними психологічне насильство, тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дітей.
Зазначає, що батьківські обов`язки щодо дітей виконує нинішній чоловік позивачки, який має намір їх удочерити, тому позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та подальше удочеріння дітей відповідатиме найкращим їх інтересам.
Вказує про безпідставність неврахування судом висновку Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, який зроблений комісією на підставі досліджених доказів, опитування батьків та дітей. 
Доводить, що наявність заборгованості по аліментах на дітей вказує про порушення відповідачем свого батьківського обов`язку і може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. 
         У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Шнайдер С.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване. Просить не позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочок, до яких він проявляє інтерес і хоче брати участь у їх вихованні, однак психологічний тиск з боку матері дітей унеможливлює їх нормальне спілкування.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Від Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представника (т. 2, а.с. 80).
Позивачка повідомлена належним чином, проте в судове засідання не з`явилася.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення представника відповідача - адвоката Шнайдер С.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від                         20 грудня 2017 року, справа № 693/947/17 (т. 1, а.с. 16-17).
Сторони мають двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які після розірвання шлюбу батьків проживають разом з матір`ю (т. 1, а.с. 14,15).
Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року, справа № 693/878/17, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину від повідного віку, щомісячно починаючи з 31 жовтня 2017 року до досягнення дітьми повноліття (т. 1, а.с.18-20).
Із листа Конотопського відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 06 вересня 2021 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей станом на 01 вересня 2021 року складала 15091 грн 70 коп. (т. 1, а.с. 24)
За повідомленням КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Шевченківського району м. Києва від 13 вересня 2021 року, ОСОБА_1 уклала декларацію на медичне обслуговування своїх дітей ОСОБА_3 , 2007 р.н., та ОСОБА_4 , 2009 р.н., з лікарем загально практики - сімейним лікарем амбулаторії ЗПСМ № 5 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Шевченківського району м. Києва Чеченєвою Г.П. Ведення медичної документації не передбачає записів, хто з батьків привозив дитину до лікаря. Із пояснювальної, наданої сімейним лікарем ОСОБА_6 , стало відомо, що до неї на прийом діти зверталися у супроводі матері ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 не звертався до адміністрації закладу з приводу стану здоров`я дітей (т. 1, а.с. 28).
За висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_2., відповідно до ст.ст. 164, 165 СК України, доцільно позбавити батьківських прав у відношенні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с. 69-70).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивач ОСОБА_1 є його дружиною. Він та ОСОБА_1 з кінця літа-початку осені 2017 року проживають однією сім`єю разом з донькам ОСОБА_1 від першого шлюбу: ОСОБА_3 , 2007 р.н., та ОСОБА_4 , 2009 р.н. Вони деякий час проживали за адресою, за якою ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 та останній у 2017 році приходив, щоб провідати дітей за вказаною адресою, а також забирав дітей для спільного проведення часу. Більше за вказаною адресою ОСОБА_2 не приходив. У 2019 чи 2020 році вони переїхали на інше місце проживання та більше він не бачив, щоб ОСОБА_2 приходив до доньок. Він не цікавився чому ОСОБА_2 не приходить до дітей. Коли він запитував у дітей, чому вони не ходять до батька, то вони сказали, що не хочуть. Йому також відомо, що протягом 3-4 місяців у 2018 році ОСОБА_2 переписувався з дітьми у месенджері «Viber» та писав образливі слова на ОСОБА_1 . Влітку 2018 року, коли діти перебували в гостях бабусі у Черкаській області, то ОСОБА_2 приїздив до дітей та хотів забрати їх на море, але діти не захотіли з ним їхати. Вже коли ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, то останній став писати дітям та цікавитися їх справами. У 2022 році ОСОБА_2 вітав доньок з днем народження, надіславши їм смс-повідомлення. У подальшому ОСОБА_2 звернувся до служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та з квітня 2023 року йому встановлені години побачення з дітьми - один раз на тиждень. Після цього ОСОБА_2 писав дітям та призначав зустрічі, але діти сказали, що не бажають його бачити, а тому фактично жодна зустріч не відбулася. З часу, коли він та ОСОБА_1 проживають однією сім`єю, всі питання утримання дітей вирішує він, а ОСОБА_1 займається розвитком дітей. Він не заперечує, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дітей, але вказаних коштів недостатньо для забезпечення належних умов життя дітей. Діти фактично вважають його батьком, тому він бажає удочерити дочок ОСОБА_1 , а для цього ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав.
Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що ОСОБА_1 є її сестрою. Після розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2017 році дочки: ОСОБА_3 , 2007 р.н., та ОСОБА_4 , 2009 р.н., залишилися проживати разом з матір`ю. Коли вже ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживали однією сім`єю, то останній один раз приходив до дітей та брав їх із собою, щоб разом з ними провести час. Більше ОСОБА_2 жодного разу до дітей не приходив, не проводив з ними час, не дарував їм подарунки. Їй відомо, що лише у 2022 році ОСОБА_2 зателефонував дочці ОСОБА_4 , та сказав, що у неї погана мати, після чого дитина дуже сильно плакала. У квітні 2023 року було рішення комісії служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та був встановлений час, коли ОСОБА_2 повинен бачитися з дітьми, але діти не бажають з ним бачитися, бо не вважають його батьком. Своїм батьком вони вважають вітчима.  
У судовому засіданні у присутності представника служби у справах дітей Конотопської міської ради Сумської області психолога ОСОБА_11 була з`ясована думка дітей щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила, що вона не бажає спілкуватися з батьком ОСОБА_2 , оскільки він взагалі не цікавився та не цікавиться нею, її життям та навчанням. Вважає, що ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав, так буде краще і для неї, і для нього. Вона не бажає, щоб ОСОБА_2 у свідоцтві про її народження був записаний батьком, оскільки він ображав її матір. Після того як їх батьки розлучилися, то вона та її сестра хотіли спілкуватися з батьком, а потім бажання зникло. Вона не бажає зустрічатися з батьком та проводити з ним час.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомила, що вона також вважає, що її батька ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав, оскільки він до 2022 року з нею практично не спілкувався. У 2022 році привітав її з днем народження, але став говорити образливі слова на її матір. Батько останнім часом став писати смс-повідомлення, у яких пропонує зустрітися, але вона не бажає бачитися з батьком.  
Згідно психолого-педагогічної характеристики на ученицю 9-Б класу загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 Шевченківського району м. Києва ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 за час навчання доньки на батьківські збори не з`являвся жодного разу, життям дитини не цікавився (т. 1, а.с. 29).
Згідно психолого-педагогічної характеристики на ученицю 7-Б класу загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 Шевченківського району м. Києва ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько дитини до навчального закладу жодного разу не з`являвся, не цікавився навчанням доньки, її успіхами (т. 1, а.с. 30).
У судовому засіданні суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пояснивши, що він бажає спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні.
04 липня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просив визначити способи його участі у вихованні доньок (т. 1, а.с. 84-88), однак ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві не є зустрічними щодо предмета спору, який розглядається судом - позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав (т. 1, а.с. 135-136).
08 березня 2023 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, у якій просив визначити способи його участі у вихованні доньок, встановивши йому дні та години спілкування з дітьми (т. 1, а.с. 294).
Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 12 квітня 2023 року № 182 ОСОБА_2 встановлений графік побачень з дітьми: ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , щочетверга з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв (т. 1, а.с. 214).
Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може застосовуватися судом у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків та конкретних обставин справи, однак позивач всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довела належними та допустимими доказами факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків відносно дочок за обставин, що склалися. При цьому суд першої інстанції правильно взяв до уваги ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочок, те, що таке позбавлення не забезпечуватиме інтереси дітей та попередивши його про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків, дійшов висновку про не доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
У ст. 150 СК України перелічені обов`язки батьків щодо виховання дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).
Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Відповідно до п. 18 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
При ухваленні судового рішення суд першої інстанції врахував вказані норми та за недоведеності фактів свідомого, систематичного, умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, відсутності доказів застосування інших заходів попередження та впливу, надавши критичну оцінку висновку органу опіки та піклування Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 28 червня 2022 року № 109-2645 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочок, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав відносно дочок та передчасність застосування такої крайньої міри відповідальності.   
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.    
Згідно із ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 28 червня 2022 року № 109-2645 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки цей висновок має рекомендаційний характер, в його основу покладено пояснення матері дітей - ОСОБА_1 про відсутність у відповідача інтересу до життя дітей, відсутність спілкування дочок з батьком протягом тривалого періоду.
Вказаний висновок не підтверджує винної поведінки ОСОБА_2 , яка б свідчила про ухилення від виконання батьківських обов`язків. 
Крім того, представник відповідача у відзиві на позов висловив заперечення проти доводів позивача про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочок. Сам відповідач у суді першої інстанції заперечував проти позовних вимог, просив не позбавляти його батьківських прав відносно дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважаючи це крайнім заходом впливу. Вказував, що від участі у їх вихованні не відмовлявся, періодично телефонував, пропонував їм зустрітися, але вони відмовлялися від спілкування з ним через заборону з боку матері. Тому потягом останніх років його участь у життя дітей зводиться тільки до сплати аліментів. 
Через створення позивачем перешкод у спілкуванні з дітьми звертався до органу опіки та піклування для встановлення днів спілкування. 
Таку ж свою позицію відповідач висловив і у відзиві на апеляційну скаргу.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Факт сплати ОСОБА_2 аліментів на дитину підтверджується довідкою Конотопського відділу ДВС Головного ТУЮ у Сумській області (т. 1, а.с. 25).
Позивачем не заперечується факт сплати відповідачем аліментів на дітей, а наявність заборгованості по аліментах не може свідчити про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та не є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про прийняття судом рішення без врахуванні озвученої думки дітей про їх не бажання підтримувати спілкування з батьком та необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Так, ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
У  ст. 12 Конвенції з прав дитини записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.
У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Судом правильно було враховано складні відносини між батьками дітей після розірвання шлюбу, що могло вплинути на думку дітей, які проживають з матір`ю. 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача інтересу до життя дітей.
За встановлених обставин, позивач не довела належними доказами винної поведінки ОСОБА_2 , яка б свідчила про свідоме нехтування виконанням ним своїх батьківських обов`язків щодо їх спільних дітей. Сам по собі факт відсутності ініціативи з його боку на спілкування з дітьми не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.  
Колегія суддів зазначає, що права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367-369,  п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390  ЦПК України, апеляційний суд   

                                                                   п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вітра В`ячеслава Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   О. І. Собина