ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2024 року	Львів	Справа № 140/33359/23 пров. № А/857/7552/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Качмара В.Я., Кузьмича С.М.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року у справі №140/33359/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , поданим в її інтересах законним представником ОСОБА_2 до Камінь-Каширського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції – Костюкевич С.Ф., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного тексту – 15.02.2024), –
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 , позивач) як законний представник звернулася в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позовом до Камінь-Каширського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі  – Камінь-Каширський ВУДМС у Волинській області) про визнання протиправною відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ), зобов`язання відповідача оформити та видати ОСОБА_1 , у зв`язку із досягненням 14-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення № 2503-ХІІ.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після досягнення 14-річного віку, ОСОБА_1 та її мати (законний представник) звернулися до відповідача із заявою щодо оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №  2503-ХІІ  (далі  Положення №  2503-ХІІ).
Листом від 04.05.2023 №  0715-125/0715.1-23 відповідач фактично відмовив у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки з огляду на те, що за відсутності відповідного рішення суду відсутні правові підстави для оформлення та видачі паспорта у формі книжечки. У зв`язку із цим позивач звернулася до суду із вказаним позовом.
Волинський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю: визнав протиправними дії Камінь-Каширського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 в оформленні паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №  2503-ХІІ та зобов`язав відповідача оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення №  2503-ХІІ.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, Камінь-Каширський ВУДМС у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/33359/23 від 15.02.2023 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт вважає, що позивач не надав суду належних доказів звернення із заявою та переліком документів, визначеним п. 1 розділу ІІІ Тимчасового порядку для отримання паспорту у формі книжечки при досягненні особою віку 16 років.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ч. 1 ст. 304 КАС України, не скористався. Відповідно до ч. 4 цієї статті, його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції встановлено і з матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матір`ю (законним представником) є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 та її законний представник ОСОБА_2 звернулися із письмовою заявою до Камінь-Каширського ВУДМС у Волинській області, в якій просили видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України виключно у формі паспортної книжечки.
Листом від 04.05.2023 №  0715-125/0715.1-23, у відповідь на вказану заяву, відповідач повідомив, що за відсутності відповідного рішення суду відсутні правові підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_1 в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення № 2503-ХІІ. Крім цього, судом ураховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно із підпунктом «а» пункту 1 частини першої  статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №  5492-VI  (далі  Закон №  5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.
Як передбачено частиною третьою  статті 13 Закону №  5492-VI,  паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої  статті 14 Закону №  5492-VI  форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.
За приписами частин першої - четвертої  статті 21 Закону №  5492-VI  паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Разом з тим, на даний час діє Положення №  2503-ХІІ, пунктом 3 якого передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 - 3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №  302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України»  (далі  Постанова №  302), передбачено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
03.04.2019 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №  398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302», відповідно до якої пункт 3 Постанови №  302 доповнено абзацом такого змісту: «Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року».
Згідно із пунктами 1, 2 розділу І Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №  456, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2019 за №  620/33591 (далі  Порядок №  456), цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3  постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №  302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України»,  постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року №  398  «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015  р. №  302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №  2503-XII  (в редакції  Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року №  719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку. Паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року №  353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».
Підпунктом 2 пункту 1 розділу ІІІ Порядку №  456 визначено, що для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає, зокрема, рішення суду.
Отже, чинним законодавством України передбачена можливість видачі паспорта громадянина України саме у формі книжечки на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
При вирішенні цієї справи колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №  806/3265/17 за позовом ОСОБА_3 до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на наступну позицію Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що норми  Закону №  5492-VI  на відміну від норм Положення №  2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог  статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря. Законодавець, приймаючи  Закон №  1474-VIII, яким внесено зміни до  Закону №  5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений  Конституцією України  та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. Відтак, дії відповідача щодо відмови позивачу видати паспорт громадянина України у формі книжечки визнані Великою Палатою Верховного Суду у вказаній зразковій справі протиправними.
Крім того, при вирішенні цього спору суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 420/4049/20.
Спірним у вказаній справі стало також питання віку, з якого має видаватися паспорт у формі книжечки, з огляду на приписи  статті 21 Закону №  5492-VI, якими встановлено обов`язок громадянина України, який досяг чотирнадцятирічного віку, отримати паспорт громадянина України, тоді як приписами Положення №  2503-ХІІ передбачено отримання паспорта з шістнадцятирічного віку.
Частиною третьою статті 7 КАС України встановлено, що у разі невідповідності правового акта  Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що Верховний Суд у справі №  420/4049/20 погодився із висновками судів попередніх інстанцій щодо застосування  Закону №  5492-VI, який має вищу юридичну силу, ніж Положення №  2503-ХІІ та  Порядок №  456, та вказав на імперативність приписів Закону №  5492-VI, яким встановлено обов`язок кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку, отримати паспорт громадянина України. Верховний Суд також акцентує увагу на тому, що відповідно до частини першої  статті 21 Закону №  5492-VI  паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу може створювати перешкоди у реалізації своїх громадянських прав.
Вказана правова позиція підтримана у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №  420/5353/20.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства України, встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що апелянт безпідставно відмовив ОСОБА_1 в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення № 2503-ХІІ.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області – залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року у справі № 140/33359/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	С. М. Кузьмич