ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року	Львів	Справа № 343/650/24 пров. № А/857/12690/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гудима Л.Я. Гінди О.М., 
при секретарі судового засідання:                     Кулабуховій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2024 року  у справі № 343/650/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (головуючий суддя першої інстанції – Лицур І.М., місце ухвалення – м. Долина, дата складання повного тексту – 07.05.2024), –

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 1649850 від 13.03.2024 року, складену інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області  ОСОБА_2 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір та витрати з надання правничої допомоги. 
Свої вимоги мотивував тим, що постанова серії ЕНА № 1649850 від 13.03.2024 року є незаконною та підлягає скасуванню з тих підстав, що відповідальність за порушення п. 31.4.3 (ґ) Правил дорожнього руху  передбачена ч. 1 ст.121 КУпАП. Натомість інспектор ОСОБА_2 притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Таким чином, з оскаржуваної постанови неможливо достовірно встановити, що стало підставою притягнення його до адміністративної відповідальності увімкнутий світловий покажчик червоного кольору, що не відповідає ДСТУ 3649:2010 (ч. 2 ст. 122 КУпАП), чи нанесення на розсіювачі світлових приладів тонування чи покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, що є порушенням п. 31.4.3 (ґ) ПДР (ч. 1 ст. 121 КУпАП). Обвинувачення, яке міститься в оскаржуваній постанові є неконкретним, оскільки ч. 2 ст. 122 КУпАП встановлено відповідальність за порушення водіями транспортних засобів, зокрема, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів. Державним стандартом ДСТУ 3649:2010 «Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження дорожніх транспортних засобів стосовно встановлення засобів освітлення та світлової сигналізації», п. 6.1.2 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» не дозволено застосування зруйнованих та з тріщинами на світло-відбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, встановлення будь-яких пристроїв, що обмежують їхню видимість, нанесення покриття на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їх силу світла, світлорозподіл або колір. При прийнятті оскаржуваної постанови інспектор не дотримався вимог ст. 280 КУпАП, оскільки, незважаючи на його доводи про те, що жодного тонування чи фарбування на задні зовнішні світлові прилади він не наносив, а придбав автомобіля з світловими приладами у такому вигляді (червоного кольору), що не змінює колір світлових сигналів, які подаються та їх яскравість, вказаних доводів не перевірив. Крім того, 05 жовтня 2023 року транспортний засіб марки «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , яким він керував на час зупинки, пройшов першу реєстрацію транспортного засобу у територіальному сервісному центрі НОМЕР_3 (м. Новояворівськ вул. Зелена, 3), в зв`язку з чим було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. Сертифікація вказаного вище транспортного засобу та перша реєстрація сервісним центром МВС свідчить про те, що автомобіль за своїми характеристиками відповідає обов`язковим вимогам правил та нормативів, які діють на території України, в тому числі й ДСТУ 3649:2010. Крім того, в додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, передбачено заповнення п. 7 постанови «до постанови додаються». Натомість в оскаржуваній постанові не міститься жодної інформації про будь-яку фіксацію правопорушення за допомогою технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1649850 від 13.03.2024 року винесена з грубими порушеннями норм чинного законодавства, тобто є незаконною та підлягає скасуванню.
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області позов задоволено частково, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1649850 від 13.03.2024 року, винесену інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Малишем О.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.05.2024 у справі № 343/650/24. Апелянт вважає, що оскільки чинним зараз є ДСТУ 3649:2010, якому y чітко зазначено, що колір покажчиків повороту у транспортному засобі поліцейський повинен перевіряти саме візуально, тому застосування спеціального приладу тут не потрібне, а також, відповідальність за порушення вище наведеного пункту, передбачена саме ч. 2 ст. 122 КУпАП, адже в даній статті про це чітко прописано та є загальновідомим фактом, відтак, доказування не потребує. Апелянт звертає увагу на те, що позивач керував не тільки транспортним засобом із авточервоними покажчиками повороту, а й не мав при собі та не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВ), що також є порушенням ПДР, а саме п. 2.1 "г" ПДР, враховуючи, що Позивач вчинив два правопорушення, які були чітко зафіксовані Інспектором, тому, керуючись ст. 36 КУпАП, останній виніс Постанову за більш грубе порушення ПДР, а саме за те, яке передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, що є абсолютно законно.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 03 травня 2024 року у справі №343/650/24 без змін.
ОСОБА_1 просив розглянути вказану справу за його відсутності, за наявними матеріалами справи. Інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання на офіційні електронні адреси, про що свідчать довідки про доставку електронного листа. 
Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.5 ст. 286 КАС України).
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 13.03.2024 року інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Малишем О.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1649850 (а.с. 14-15), згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Згідно з цією постановою, 13.03.2024 року о 17:07 год. в м. Львові по проспекту Чорновола, 32 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , увімкнув світловий покажчик повороту червоного кольору, що не відповідає ДСТУ 3649:2010, чим порушив п. 31.4.3 (ґ) ПДР України, а саме: керування транспортним засобом, в якого на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.
Факт керування   ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , який має світловий покажчик повороту червоного кольору, підтверджується також відеозаписом з місця події, що міститься на диску DVD-R (а.с. 53), долученому відповідачем до поданого відзиву, який був досліджений в судовому засіданні.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що підтверджено факт проходження автомобілем марки «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , сертифікації та його відповідність на момент сертифікації вимогам п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010 та відсутні докази переобладнання транспортного засобу в подальшому. 
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та  такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.  
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст.7 КУпАП закріплено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно зі ст. 280 цього Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності з вимогами  ст. 252 цього Кодексу, орган  (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються. Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.
У п. 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Підпунктом «ґ» п. 31.4.3 ПДР передбачена заборона експлуатації транспортних засобів, на розсіювачах світлових приладів яких нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.
Відповідно до п. 6.1.5 Національного Стандарту України ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби (КТЗ). Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», передбачені вимоги до кольору покажчиків поворотів, а саме: і передні, і задні повинні мати жовтий колір. При цьому, положеннями п. 7.1.1 ДСТУ 3649:2010 передбачено, що відповідність вимогам, зокрема п. 6.1.5 перевіряють візуально.
Частина 2 ст. 122 КУпАП  передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Відповідно до п. 10 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, перша державна реєстрація транспортних засобів в Україні проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану певної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил та нормативів, що підтверджується сертифікатом відповідності, виданим згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, або відомостями Державного реєстру сертифікатів відповідності транспортних засобів, виданих уповноваженими органами або органами із сертифікації, та реєстру виданих сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання, що формується за повідомленнями уповноважених органів, і сертифікатів відповідності нових транспортних засобів, виданих виробником.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 року № 738 «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання», сертифікат відповідності видається: виробником або його уповноваженим представником - резидентом України на кожний транспортний засіб, тип якого відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу; уповноваженими органами або визначеними Міністерством інфраструктури України органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, на кожний новий транспортний засіб, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу, а також на той, що був у користуванні.
Пунктом 1.2 Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого  наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 року № 521, передбачено, що на кожен колісний транспортний засіб або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.
Відповідно до п. 1.10 зазначеного Порядку, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження - документ, яким уповноважений орган чи орган із сертифікації підтверджує, що окремо взятий КТЗ чи партія обладнання, які не мають сертифікату типу, відповідають вимогам цього Порядку.
Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
Як  уже зазначалось вище, 13.03.2024 року інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2   винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1649850 (а.с. 14-15), згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2  ст. 122 КУпАП  та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Згідно з цією постановою, 13.03.2024 року о 17:07 год. в м. Львові по проспекту Чорновола, 32 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , увімкнув світловий покажчик повороту червоного кольору, що не відповідає ДСТУ 3649:2010, чим порушив п. 31.4.3 (ґ)  ПДР  України, а саме: керування транспортним засобом, в якого на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , який має світловий покажчик повороту червоного кольору, підтверджується також відеозаписом з місця події, що міститься на диску DVD-R (а.с. 53), долученому відповідачем до поданого відзиву, який був досліджений в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції приймає інформацію з даного відеозапису до уваги, оскільки цей запис є достатньо інформативним, стосується суті дій водія, описаних в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, позбавлений упередження та суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер та містить в хронологічній послідовності відомості про обставини, що мають значення для правильного вирішення цієї справи.
Таким чином судом встановлено, що дійсно 13.03.2024 року о 17:07 год. в м. Львові по проспекту Чорновола, 32 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , увімкнув світловий покажчик повороту червоного кольору, що не відповідає ДСТУ 3649:2010.
Однак, інспектор 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Малиш О.В., який складав постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122КУпАП, неправильно вказав в ній пункт Правил дорожнього руху, який порушив водій, зазначивши, що останній порушив п. 31.4.3 (ґ) ПДР України: керував транспортним засобом, в якого на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання, що не відповідає дійсності.
Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено права суду встановлювати інші обставини адміністративного правопорушення, ніж ті, що зазначені в протоколі, оскільки це б погіршувало становище особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України, Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів зазначає, що при цьому суд не наділений процесуальними правами перекваліфіковувати дії правопорушника згідно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки саме в ній формулюється обвинувачення у вчиненні правопорушення і в іншому випадку суд вийде за межі пред`явленого обвинувачення.
Разом з тим слід врахувати, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с. 17-18), автомобіль марки «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2016 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 , пройшов першу реєстрацію 05.10.2023 року; власником вказаного автомобіля є ОСОБА_3 .
Суд апеляційної інстанції наголошує, що факт первинної реєстрації транспортного засобу свідчить про те, що станом на 05.10.2023 року вказаний вище автомобіль за своїми характеристиками відповідав обов`язковим вимогам правил та нормативів, що підтверджувалося сертифікатом відповідності, в тому числі і вимогам п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, що й було підставою для проведення компетентним органом його реєстрації, факт якої є своєрідним дозволом на експлуатацію на території України, оскільки у випадку невідповідності вищевказаним вимогам автомобільне не був би зареєстрований.
За таких обставин, враховуючи також факт проходження автомобілем марки «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1 , сертифікації та його відповідність на момент сертифікації вимогам п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, відсутність доказів переобладнання транспортного засобу в подальшому, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги в частині скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки при відсутності змін у нормативному регулюванні відносин та втручання у конструкцію транспортного засобу, дії державних органів щодо притягнення особи до відповідальності за виявлені в подальшому невідповідності не можуть бути правомірними.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.
За вказаних обставин, враховуючи те, що дослідженими в судовому засіданні доказами не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення порушення п. 31.4.3 (ґ) ПДР України: керування транспортним засобом, в якого на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання, колегія суддів приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого вказаною статтею КУпАП, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1649850 від 13.03.2024 року, винесена інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 , є протиправною і її слід скасувати в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2024 року у справі № 343/650/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Гінда	
Повне судове рішення складено 10.07.2024