Справа № 345/2658/24 
Провадження № 22-ц/4808/903/24 
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого  (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів                                              Фединяка В.Д., Пнівчук О.В.,
секретаря                                        Кочубей  І.Ю.,
з участю                                          особи, яка подала апеляційну скаргу,  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Онушканичем В.В. 01 травня 2024 року в м. Калуш Івано-Франківської області, повний текст якої складено  02 травня 2024 року,
                                                         в с т а н о в и в :
У квітні 2024 року  ОСОБА_1 подав скаргу на неправомірні дії державного виконавця та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування поданої скарги вказує на те, що у провадженні Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області знаходиться виконавче провадження №71468332 про стягнення з нього на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором №АВ4.040.72041 від 12.02.2009 року станом на 10.12.2013 року в сумі 65 781,00 грн. Дане провадження відкрито постановою головного державного виконавця Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирасток Ю.М. 05.04.2023 року.
12.02.2009 року між ПАТ «Ідея Банк» та ним було укладено кредитний договір №АВ4.040.72041. 
25.02.2014 року Калуський міськрайонний суд ухвалив рішення про стягнення із нього на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за вищевказаним кредитним договором станом на 10.12.2013 року у розмірі 65 781,00 грн. 
30.10.2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Рантьє» укладено договір факторингу №30/10-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №АВ4.040.72041.
В подальшому право вимоги за даним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Рантьє» передано ТОВ «ФК «Серет» (назву змінено на ТОВ «Нью Файненс Сервіс»). 
ТОВ «Нью Файненс Сервіс» листом повідомило його, що Товариством, як власником права вимоги за кредитним договором №АВ4.040.72041, здійснено списання безнадійної заборгованості відповідно до п «є» п.п.14.11 Податкового кодексу України.
Тому 08.02.2024 року він звернувся до Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області із заявою про прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листі №345/208/14-ц від 14.03.2014 року, оскільки фактично в повному обсязі виконано рішення суду. Однак, станом на дату звернення до суду відповіді не отримав. 
08.03.2024 року отримав лист від АТ «Ідея Банк», де вказано, що станом на дату надання відповіді він не є боржником за вищевказаним кредитним договором. 
Оскільки ним погашено заборгованість по кредитному договору, це свідчить про повне виконання рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.02.2014 року. Отже, наявні неправомірні дії головного державного виконавця Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегінального управлінння Міністерства юстиції Вирасток Ю.М. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження внаслідок повного виконання судового рішення.
Просив визнати незаконними дії головного державного виконавця Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирасток Ю.М. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження №71468332 внаслідок повного виконання рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.02.2014 року по справі №345/208/14-ц та зобов`язати головного державного виконавця Вирасток Ю.М. повторно розглянути його заяву від 08.02.2024 року про закінчення виконавчого провадження№71468332, про що винести відповідну постанову та направити її сторонам виконавчого провадження (а.с.1-2).
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 травня 2024 року в задоволенні скарги відмовлено (а.с.30-35). 
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм чинного законодавства.
Апелянт зазначає, що ним надано належні докази погашення заборгованості перед АТ «Ідея Банк» за кредитним договором №АВ4.040.72041 від 12.02.2009 року, а тому суд дійшов необґрунтованого висновку, що дії державного виконавця є правомірними. Зокрема,  після ухвалення судового рішення про стягнення з нього заборгованості  та до відкриття виконавчого провадження ним у повному обсязі виконано рішення суду. 
Даний факт підтверджується листом АТ «Ідея Банк» від 08.03.2024 року на його заяву, згідно змісту якого між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «РАНТЬЄ»  30.10.2015 року укладений договір факторингу, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 12.09.2012 року та станом на дату надання відповіді АТ «Ідея Банк» не є кредитором за цим кредитним договором.
Зазначає, що суд помилково посилається на запит державного виконавця  від 19.02.2024 року до АТ «Ідея Банк» щодо надання інформації про погашення заборгованості, оскільки відповіді не було надано.
На думку апелянта, державний виконавець, маючи необхідні повноваження, не вживає усіх необхідних дій, спрямованих на ефективне та неупереджене виконання рішення суду. Також суд не надав  оцінку діям державного виконавця щодо ненадання йому відповіді на заяву від 08.02.2024 року. Вважає, що такі дії державного виконавця є неправомірними та порушують його конституційні права.
Не погоджується із висновками суду про те, що посилання заявника про заміну сторони стягувача  не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами виконавчого провадження.
Просить ухвалу суду скасувати, прийняти нову, якою вимоги скарги задовольнити в повному обсязі (а.с.39-40).
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористались, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судове засідання не з`явилася представники ПАТ «Ідея Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Рантьє», ТОВ «Нью Файненс Сервіс» та Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,  про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Від Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Встановлено, що 25.02.2014 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист по справі №345/208/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №А84.040.72041 від 12.02.2009 року станом на 10.12.2013 року у розмірі 65 781,00 грн та 657,82 грн судового збору (а.с.7). 
Виконавче провадження №65347803 із примусового виконання вказаного виконавчого листа №345/208/14-ц перебуває на виконанні у Калуському відділі ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Постановою старшого державного виконавця Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Манелюк Н.Я. від 10.11.2022 року виконавчий лист №345/208/14-ц повернуто стягувачу згідно п.7 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (транспортний засіб боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку 24.05.2021). Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 10.11.2025 року (а.с.22).
В матеріалах справи наявна відповідь АТ «Ідея Банк» від 11.07.2023 року № Вих.Зв-К-2023\2858 на звернення ОСОБА_1 , із змісту якої встановлено, що  між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «РАНТЬЄ» 30.10.2015 року укладений договір факторингу №30/10-1, за умовами якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №А84.040.72041 від 12.02.2009 року . (а.с.4).
Із відповіді АТ «Ідея Банк» від 08.03.2024 року за № Вих.Зв-К-2024\725  встановлено, що станом на дату надання відповіді АТ «Ідея Банк» не є кредитором за кредитним договором №А84.040.72041 від 12.02.2009 року (а.с.3).
В матеріалах справи наявне повідомлення, адресоване ОСОБА_1 та підписане уповноваженою особою ТОВ «Нью Файненс Сервіс», вих№569/08/03. Із змісту повідомлення встановлено, що відповідно до договорів факторингу, укладених між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «РАНТЬЄ», між ТОВ «ФК «РАНТЬЄ» та ТОВ «ФК «Серет» (назву змінено на ТОВ «Нью Файненс Сервіс»), право за кредитним договором №А84.040.72041 від 12.02.2009 року відступлено новому кредитору, яким на сьогодні є ТОВ «Нью Файненс Сервіс». Товариство, як власник прав вимоги за даним кредитним договором, здійснило  списання безнадійної заборгованості відповідно до пункту «є» п.п.14.1.11 Податкового кодексу України (а.с.5).
ОСОБА_1   08 лютого 2024 року звернувся із заявою до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Західного міжрегінального управління Міністерства юстиції про прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №345/208/14-ц від 14.03.2014 року, оскільки фактично в повному обсязі виконано рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 65 781,00 грн, визнано безнадійною та здійснено її списання законним власником вимоги (а.с.6).
Калуським відділом державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегінального управління Міністерства юстиції 19.02.2024 року направлено до АТ «Ідея Банк» запит №19775, про надання інформації щодо сплати боргу ОСОБА_1 згідно виконавчого листа №345/208/14-ц  Калуського міськрайонного суду від 14.03.2014 року та надання відповідної довідки у разі його погашення (а.с.25).
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд виходив з того, що скаржником не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту виконання ним рішення суду, а долучений до матеріалів скарги лист від ТОВ «Нью Файненс Сервіс» про списання заборгованості за кредитним договором не є належним доказом сплати боргу. Крім того доводи заявника про те, що ТОВ «Нью Файненс Сервіс» набуло право вимоги за кредитним договором від 12.02.2009 року не підтверджені належними доказами. Врахувавши заяву представника АТ «Ідея Банк» від 04.04.2023 року про примусове виконання рішення суду щодо стягнення з скаржника заборгованості, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»  дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Зі змісту статті 447 ЦПК України вбачається, що підставою для звернення сторони виконавчого провадження до суду зі скаргою є порушення її прав чи свобод внаслідок рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». 
Підставою для виконання судового рішення, постановленого за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця, є отримання державним виконавцем судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішень, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
За нормами ст.18 цього ж закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Підстави для закінчення виконавчого провадження наведені у ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, чинній на день подання заяви про закінчення виконавчого провадження). Так, виконавче провадження підлягає закінченню у разі:
1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;
2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;
3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;
4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;
7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;
9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;
10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;
11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;
13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;
14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;
15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;
16) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;
17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;
18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;
19) прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника;
191) якщо відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню незалежно від дати укладення такої угоди;
192) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість учасників процедури врегулювання заборгованості, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;
20) врегулювання (погашення, списання) оператором газорозподільної системи заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", якщо таке виконавче провадження розпочато за рішенням про зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільної системи економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно.
Тобто наведений перелік підстав для закінчення виконавчого провадження є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї  із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
Підставою для правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Із матеріалів справи встановлено, що на виконанні у Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 345/208/14-ц, виданий Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 14.03.2014 року про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором №АВ4.040.72041 від 12.02.2009 року станом на 10.12.2013 року в сумі 65 781,00 грн Виконавче провадження  № 71468332 від 05.04.2023р. (а.с.7, 25).
Щодо укладення договору факторингу  30.10.2015 року про відступлення права вимоги за кредитним договором №А84.040.72041 від 12.02.2009 року,  укладеним між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Рантьє», така інформація не знайшла свого підтвердження. 
Так, 04.04.2023 року представником АТ «Ідея Банк» Романом Владком, який діяв на підставі належним чином оформленої довіреності від 29.11.2022 року, подано заяву про примусове виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» боргу у розмірі 66438,82 грн. При цьому до даної заяви представником банку було долучено оригінал виконавчого документа. Вказане свідчить, що АТ «Ідея Банк» є належним стягувачем у даному виконавчому провадженні. 
Договору на підтвердження відступлення права вимоги  заявником ОСОБА_1 не подано, як і відсутній він у матеріалах виконавчого провадження.
З огляду на викладене, посилання ОСОБА_1 про те, що АТ «Ідея Банк» не є стороною виконавчого провадження, а ТОВ «Нью Файненс Сервіс», як власник права вимоги за кредитним договором від  12.02.2009 року, здійснило списання безнадійної заборгованості, не підтверджені належними доказами.
Заявником не подано належних і допустимих доказів щодо сплати заборгованості за вказаним кредитним договором. Такими доказами могли бути відповідні розрахункові документи. 
Крім того, відповідно до п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України сума анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Дохід у вигляді прощеного боргу слід відображати у розділі II податкової декларації «Доходи, які включаються до загального річного оподатковуваного доходу», у рядку 10.9.1 «у вигляді додаткового блага прощений (анульований) борг за кредитом. Такий дохід оподатковується податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18% та військовим збором за ставкою 1,5%.
       Заявником також не подано і доказу про декларування доходу, отриманого у вигляді додаткового блага.  
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні скарги, суд встановив, що укладення мирової угоди під час виконання судового рішення не було; рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ, не скасовано і виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, судом не визнавався, тому дійшов обґрунтованого висновку, що у державного виконавця не було правових підстав для закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження».  
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом про стягнення коштів є дата зарахування коштів на рахунок належного отримувача або видача (сплата) їх йому готівкою.
За таких обставин, відсутні підстави вважати неправомірними дії державного виконавця Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Приходько А. А. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження №71468332 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, оскільки на момент звернення боржника до виконавця із заявою від 08 лютого 2024 року щодо закінчення виконавчого провадження, у виконавця були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема належні докази того, що ПАТ «Ідея Банк» отримало в повному обсязі кошти, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на виконання якого судом було видано 14.03.2014 року виконавчий лист. 
З огляду на викладене, державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», в межах наданих йому повноважень і права заявника ОСОБА_1 державним виконавцем не були порушені.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування ухвали немає.
Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд
                                           п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 травня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                                       І.О. Максюта
Судді:                                                                                                                 В.Д. Фединяк
                                                                                                                            О.В. Пнівчук
Повний текст постанови складено 10 липня 2024 року.