ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року	Львів	Справа № 140/1096/24 пров. № А/857/19608/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                             Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                    Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року, головуючий суддя – Андрусенко О.О., ухвалене у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В січні 2024 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Хмельницькій області, ГУПФУ у Волинській області в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Хмельницькій області від 17.01.2024 року №032950009357 про відмову у призначені пенсії; зобов`язати ГУПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу період участі у бойових діях у воєнний час із 26.04.2022 року по 18.11.2022  року та час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, одержаних військовослужбовцем у військовій частині, яка входила до складу діючої армії, за періоди з 19.11.2022 року по 06.01.2023 року, з 20.01.2023 року по 08.02.2023 року, з 21.02.2023 року по 03.05.2023 року, з 07.06.2023 року по 28.06.2023 року із розрахунку один місяць служби за три місяці служби; зобов`язати ГУПФУ у Волинській області призначити та виплачувати пенсію по інвалідності з дня звернення за пенсією, з 12.01.2024 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, отримання якого пов`язане із захистом Батьківщини. Зазначає, що 12.01.2024 року він звернувся до ГУПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, надавши усі необхідні документи. Однак рішенням ГУПФУ в Хмельницькій області від 17.01.2024 року №032950009357 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (страховий стаж становить 7 років 7 місяців 21 день, при необхідних не менше 9 років).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17 січня 2024 року №032950009357 про відмову у призначенні пенсії.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 з 12 січня 2024 року пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період участі у бойових діях у воєнний час з 26.04.2022 року по 18.11.2022 року та час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, одержаних військовослужбовцем у військовій частині, яка входила до складу діючої армії, у періоди з 19.11.2022 року по 06.01.2023 року, з 20.01.2023 року по 08.02.2023 року, з 21.02.2023 року по 03.05.2023 року, з 07.06.2023 року по 28.06.2023 року із розрахунку один місяць служби за три місяці служби.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Хмельницькій області, оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відсутні підстави для врахування довідок, виданих ВЧ НОМЕР_1 про участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, та отримання поранення під час захисту Батьківщини під час виконання бойових завдань, оскільки зазначені довідки не відповідають додатку 2 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. Відповідно, відсутні підстави для зобов`язання ГУПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача для призначення пенсії по інвалідності період його участі у бойових діях у воєнний час та час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, одержаних військовослужбовцем у військовій частині, яка входила до складу діючої армії, за вказаних періодів із розрахунку один місяць служби за три місяці служби.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 09.11.2023 року.
Як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_3 , позивача з 25.04.2022 року призвано на військову службу по мобілізації на підставі Указу Президента України  від 24.02.2022 року №64/2022.
Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 року №4877/А підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 26.04.2022 року по 18.11.2022 року брав участь у  заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в районах населених пунктів Снігурівка, Березнегувате Миколаївської області, Берестове Донецької області, Черкаські Тишки, Першотравневе, Вільшана Харківської області.
Як видно з довідки Військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 року №218/5/513А, ОСОБА_1 18.11.2022 року одержав вибухову травму, вогнепальне осколкове поранення в ділянці правової сідниці, правого стегна під час захисту Батьківщини  у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії рф проти України.
Внаслідок отримання 18.11.2022 року вказаного поранення в ході бойових дій під час захисту Батьківщини позивач проходив безперервне лікування в лікувальних закладах у періоди з 18.11.2022 року по 08.12.2022 року, з 08.12.2022 року по 06.01.2023 року, з 20.01.2023 року по 08.02.2023 року, з 21.02.2023 року по 08.03.2023 року, з 08.03.2023 року по 14.04.2023 року, з 14.04.2023 року по 03.05.2023 року, з 07.06.2023 року по 28.06.2023 року, що підтверджується виписками із медичної картки стаціонарного хворого №14621, №17087, №1436, №1123-58, №225, №2287, №2351 відповідно.
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №343980 ОСОБА_1 з 28.09.2023 року встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
12.01.2024 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням, в тому числі довідки Військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 року №4877/А, від 01.12.2022 року №218/5/513А, виписки із медичної картки стаціонарного хворого №14621, №17087, №1436, №1123-58, №225, №2287, №2351, а також окрему заяву, в якій просив при розгляді заяви про призначення пенсії врахувати пункт 2.3 Положення №530, зарахувавши до страхового стажу період його участі у бойових діях у воєнний час із 26.04.2022 року по 18.11.2022 року та період безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень з 18.11.2022 року по 06.01.2023 року, з 20.01.2023 року по 08.02.2023 року, з 21.02.2023 року по 03.05.2023 року, з 07.06.2023 року по 28.06.2023 року із розрахунку один місяць служби за три місяці служби.
При розгляді заяви позивача від 12.01.2024 року ГУПФУ в Хмельницькій області не зарахувало ОСОБА_1 до страхового стажу період його участі у бойових діях у воєнний час та час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, одержаних ним у військовій частині, яка входила до складу діючої армії, в пільговому обчисленні - з розрахунку один місяць служби за три місяці. Загальний страховий стаж позивача становить 7 років 7 місяців 21 день, в тому числі з 01.05.2022 року по 21.09.2023 року (період проходження позивачем військової служби в особливий період), що становить 1 рік 5 місяців 0 днів,  тобто в одинарному розмірі.
Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача для призначення пенсії по інвалідності період його участі у бойових діях у воєнний час із 26.04.2022 року по 18.11.2022 року (що у підсумку складає  6 місяців 24 дні) та час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, одержаних військовослужбовцем у військовій частині, яка входила до складу діючої армії, за періоди з 19.11.2022 року по 06.01.2023 року, з 20.01.2023 року по 08.02.2023 року, з 21.02.2023 року по 03.05.2023 року, з 07.06.2023 року по 28.06.2023 року із розрахунку один місяць служби за три місяці служби.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до преамбули Закону №1058-ІV він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
У статті 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Як передбачено частиною 1 статті 32 Закону №1058, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Пункт 7 ст. 11 Закону №1058-IV передбачає, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, особи, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 6 Порядку №637 передбачено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС.
Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частиною четвертою вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.
Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 року за № 1294/26071, відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність до чинного законодавства, затверджено Положення №530.
За змістом пункту 2.3 розділу 2 Положення №530 участь у бойових діях у воєнний час та  час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, контузій, каліцтв або захворювань, одержаних військовослужбовцями у військових частинах, штабах та установах, які входили до складу діючої армії зараховуються на пільгових умовах -  один місяць служби за три місяці.
Однак аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що час проходження військової служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час, час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, контузій, каліцтв або захворювань, одержаних військовослужбовцями у військових частинах, штабах та установах, які входили до складу діючої армії, підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, незалежно від того, який вид пенсії та за яким законом вона призначається.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17 та від 02 квітня 2020 року у справі №185/4140/17 (92-а/185/282/17), від 16 червня 2020 року у справі №185/7049/20 та від 18.01.2023 року у справі № 1.380.2019.003739, від 21.03.2023 у справі № 160/6146/19.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до довідок В/Ч НОМЕР_1 від 18.08.2023 року №4877/А, від 01.12.2022 року №218/5/513А ОСОБА_1 в період з 26.04.2022 року по 18.11.2022  року брав участь у  заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України. Внаслідок отримання поранення в ході бойових дій під час захисту Батьківщини позивач проходив безперервне лікування в лікувальних закладах у періоди з 18.11.2022 року по 08.12.2022 року, з 08.12.2022 року по 06.01.2023 року, з 20.01.2023 року по 08.02.2023 року, з 21.02.2023 року по 08.03.2023 року, з 08.03.2023 року по 14.04.2023 року, з 14.04.2023 року по 03.05.2023 року, з 07.06.2023 року по 28.06.2023 року, що підтверджується виписками із медичної картки стаціонарного хворого №14621, №17087, №1436, №1123-58, №225, №2287, №2351 відповідно.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позивачем надано всі передбачені законодавцем документи, що підтверджують період участі у бойових діях у воєнний час із 26.04.2022 року по 18.11.2022  року та час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, одержаних військовослужбовцем у військовій частині, що необхідно для зарахування до страхового стажу, з урахуванням кратного обчислення - з розрахунку один місяць служби за три місяці.
Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідач, зараховуючи страховий стаж позивача за період його участі у бойових діях у воєнний час з 26.04.2022 року по 18.11.2022 року та час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, одержаних ним у військовій частині, яка входила до складу діючої армії з 18.11.2022 року по 06.01.2023 року, з 20.01.2023 року по 08.02.2023 року, з 21.02.2023 року по 03.05.2023 року, з 07.06.2023 року по 28.06.2023 року, без урахування кратного обчислення - з розрахунку один місяць служби за три місяці, протиправно відмовив позивачу в призначенні вказаної пенсії.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.
В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №140/1096/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	С. М. Кузьмич