Справа № 758/2682/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8319/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Захарчук С.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 вересня 2024 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                               Крижанівської Г.В., 
суддів                                                 Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Захарчук С.С., у цивільній справі № 758/2682/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної шкоди,-  
 
                                     ВСТАНОВИВ:  
 
У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної шкоди. Зазначила, що з вона є власником квартири АДРЕСА_1 . 22 жовтня 2017 року сталось залиття її квартири. Її чоловік одразу звернувся до сусідів з квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться безпосередньо над їхньою квартирою та в якій проживають відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , і один із них, зайшовши, оглянув приміщення їх ванної кімнати. На запитання про причину залиття пояснив, що у них вранці був витік води зі шлангу для відведення води пральної машини та пообіцяв подумати над розміром відшкодування. 23 жовтня 2017 року нею було подано до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» заяву про проведення обстеження квартири та складання акту про залиття. 06 листопада 2017 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» складено акт про те, що ймовірною причиною залиття квартири її квартири є халатне поводження із сантехнічним обладнанням у квартирі АДРЕСА_3 , яка розташована поверхом вище. 15 лютого 2018 року судовим експертом складено висновок за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, відповідно до якого встановлено вартість ремонтно-будівельних робіт і застосованих матеріалів при проведенні робіт по усуненню пошкоджень, які виникли в наслідок залиття її квартири в сумі 8 130,00 грн. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на її користь майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 8 130,00 грн. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди - 8 130,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 234,93 грн. судового збору з кожного. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції, та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Посилається на те, що акт огляду про залиття квартири АДРЕСА_1 06 листопада 2017 року був складений не комісією, а одноособово громадянкою ОСОБА_5 , яка під час проведення огляду будь-яких ознак залиття у квартирі АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище, не встановила. Звертає увагу на те, що в акті огляду про залиття була вказана дата його складання 06 жовтня 2017 року, проте невстановленою особою ця дата була змінена. Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 показала, що уявлення не має звідки і по якій причині у ванній кімнаті квартири позивачки з`явилися плями від залиття загальною площею близько 1,5 кв.м., а про ймовірність причини залиття з вище розташованої квартири написала як гіпотезу, що нічим не підтверджується. Відтак, акт огляду про залиття квартири не можна вважати належним та доступним доказом в даній справі. Також зазначає, що проведена головним інженером Будівельно-монтажної компанії «Будмонтаж» ОСОБА_6 оцінка підключення пральної машини у квартирі АДРЕСА_2 , з якої нібито сталося залиття, відповідно до змісту якої встановлені порушення вимог виробника під час встановлення пральної машини, також не є належним та доступним доказом того, що саме діями відповідачів було завдано шкоду позивачці. Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 вказав, що оцінка ним проводилася виключно по фотографіям, наданими ОСОБА_2 , з яких ним встановлено механічні пошкодження зливового шлангу, що свідчить про його перегин та перетискання. При цьому, судом першої інстанції не досліджено та не встановлено чи могли механічні пошкодження зливного шлангу, які свідчать про його перегин та перетискання, спричинити вихід виробу з ладу та заподіяння шкоди. Відтак, в матеріалах справи відсутні докази того, що пошкодження майна позивачки сталося внаслідок протиправних дій відповідачів.
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності від 16 березня 2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачка ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 59,9 кв.м. Відповідно до технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 знаходиться на 3-му поверсі 4-ти поверхового будинку (а.с. 4, 5, 6-7).
Відповідно до акту, складеного комісією у складі майстрів технічної дільниці ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , затвердженого заступником начальника ОСОБА_8 , від 06 листопада 2017 року, проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 ,  з метою з`ясування причин залиття. Установлено, що залиття відбулося 22 жовтня 2017 року з вини власника квартири АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище, по причині того, що ймовірною причиною залиття квартири є халатне поводження із сантехнічним обладнанням (т. 1 а.с. 8).
У квартирі АДРЕСА_3 , проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , що не оспорювалося останніми під час розгляду справи. 
Згідно висновку експерта № 15/02/18 від 15 лютого 2018 року, складеного судовим експертом Стасюк Марією Юріївною , під час вирішення експертного будівельно-технічного дослідження  встановлено вартість ремонтно-будівельних робіт і застосованих матеріалів при проведенні робіт по усуненню пошкоджень, які виникли в наслідок залиття квартири АДРЕСА_1 у сумі 8 130,00 грн. (т. 1 а.с. 9-18).
Разом з цим, при проведенні візуально-інструментального обстеження в квартирі АДРЕСА_5 експертом встановлено, що в санвузлі на поверхні стелі існують ознаки пошкоджень опоряджувального покриття, які виникли внаслідок залиття, а саме дії вологи з вище розташованого поверху.
Головним інженером Будівельно-монтажної компанії «Будмонтаж» ОСОБА_6 №2812 від 03 січня 2019 року було проведено оцінку підключення пральної машини у квартирі АДРЕСА_3 , відповідно до якого ним встановлені порушення вимог виробника під час її встановлення, а саме не недотримання вимог по монтажу та експлуатації від виробника, що може призвести до виходу виробу з ладу та заподіяння шкоди (т. 1 а.с. 73-80).
Також, судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .  
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , стягнувши солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 8 130,00 грн. 
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
При цьому, частина 2 вказаної статті передбачає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. 
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04 серпня 2020 року у справі №925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Як було встановлено, 22 жовтня 2017 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачці ОСОБА_2 , з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 у цьому ж будинку, внаслідок чого було пошкоджено приміщення ванної кімнати, що призвело до завдання майнової шкоди. Володільцями квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .
Заперечуючи проти позову, відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів на спростування факту залиття квартири АДРЕСА_1 , а також відсутності їх вини у залитті квартири позивачки. Також, відповідачами не надано доказів на спростування розміру визначеної позивачкою шкоди.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в розмірі 8 130,00 грн. 
Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 , на порушення порядку складання акту про залиття квартири від 06 листопада 2017 року, фактичне складання вказаного акту одноособово, а не комісією, а також на неналежну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та показам свідків. 
Відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що обставини, зафіксовані у вказаному акті, не відповідають дійсності, а також на підтвердження того, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося не з їх квартири. Також, відповідачами не оспорювався сам факт залиття квартири АДРЕСА_1 .
 Тобто, вказаний акт є належним та допустимим доказом на підтвердження факту залиття квартири АДРЕСА_1 , що сталося 22 жовтня 2017 року із вище розташованої квартири АДРЕСА_2 .
При цьому, як було зазначено, відповідно до положень ч. 2 ст. 1166 ЦК України у справах про відшкодування шкоди, завданої майну позивача, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Також, ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів на спростування висновку експерта № 15/02/18 від 15 лютого 2018 року, щодо визначення матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення квартири, складеного судовим експертом Стасюк М.Ю. , а також не порушував перед судом про призначення відповідної експертизи.
Відтак, судом першої інстанції було обґрунтовано покладено обов`язок по відшкодування завданої майнової шкоди на відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .   
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383  ЦПК України, суд,-
   
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач
Судді